Справа № 344/15955/17 
Провадження № 22-ц/4808/193/20 
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2020 року          м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:         Василишин Л.В., Матківського Р.Й.
секретаря                        Капущак С.В.
з участю апелянта та його представника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_2 про стягнення сплаченого страхового відшкодування та витрат по оплаті судового збору, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Пастернак І.А. 25 листопада 2019 року в м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
29.11.2017 року ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просило стягнути з відповідача 14 616 грн. сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу та 1 600 грн. витрат по оплаті судового збору. 
Позов мотивований тим, що 23.10.2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу №АЕ/2044003, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «JEEP», номерний знак НОМЕР_1 . 01.01.2014 року о 04 год. 45 хв. в с. Тисменичани Надвірнянського району Івано-Франківської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 , внаслідок якої останній загинув. Своїми діями відповідач вчинив злочини, передбачені ст. 286 ч. 2, ст. 135 ч. 1 КК України, що підтверджується вироком Надвірнянського районного суду від 19.03.2014 року. Враховуючи, що цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована, матір загиблого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернулася з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди. Рішенням Надвірнянського районного суду від 25.01.2016 року у справі №348/1554/15-ц позов ОСОБА_4 задоволено частково та стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» на її користь 14 616 грн. моральної шкоди. 22.08.2016 року ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» виплатило на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 14 616 грн., що підтверджується платіжним дорученням №17947 від 22.08.2016 року та витягом з відомості №230 від 22.08.2016 року. Враховуючи наведене, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу в розмірі 14 616 грн.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.11.2019 року позов ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 14 616 грн. та 1 600 грн. витрат по оплаті судового збору.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач набув право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, оскільки виплатив страхове відшкодування матері загиблого у ДТП, винуватцем якої є відповідач. 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував ту обставину, що він добровільно відшкодував потерпілій усю шкоду, про що зазначено у вироку Надвірнянського районного суду від 19.03.2014 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи. 
Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, він надав суду відзив та долучив до нього докази, які підтверджують факт його повного розрахунку з потерпілою ОСОБА_4 , а саме копію розписки від 29.01.2014 року та копію заяви ОСОБА_4 від 29.01.2014 року, поданої нею до Надвірнянського районного суду про те, що вона не має до нього будь-яких претензій. Вказані докази підтверджують, що він, як особа, винна у вчиненні злочину, самостійно, добровільно і в повному обсязі відшкодував потерпілій завдану матеріальну і моральну шкоду, сплативши їй 15 000 доларів США, незважаючи на те, що у нього був страховий поліс на суму 100 000 грн. Питання відшкодування шкоди було вирішено без залучення страхової компанії та покладення на неї будь-яких обов`язків по відшкодуванню, що не суперечить вимогам статей 1166 та 1667 ЦК України. Таким чином, у позивача відсутні будь-які правові підстави для регресного звернення з позовом.
Крім того апелянт зауважує, що позивач сам частково визнав позовні вимоги ОСОБА_4 у справі №348/1554/15-ц, що свідчить про зловмисну домовленість сторін, позаяк страховий акт складений 18.08.2016 року, а страхова подія відбулася ще 01.01.2014 року, тобто більше як через два з половиною роки. 
Апелянт вважає, що оскільки суд не дав належної оцінки вироку Надвірнянського районного суду від 19.03.2014 року, розписці та заяві потерпілої ОСОБА_4 від 29.01.2014 року, то дані докази підлягають новій оцінці, як такі що слугують підставою для відмови в позові.
З наведених мотивів просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. 
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши доповідача, пояснення апелянта та його представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23.10.2013 року між ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу №АЕ/2044003, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «JEEP», номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 4).
01.01.2014 року приблизно о 04 год. 45 хв. в с. Тисменичани Надвірнянського району Івано-Франківської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 , внаслідок якої останній загинув.
Вироком Надвірнянського районного суду від 19.03.2014 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. 286 ч. 2, ст. 135 ч. 1 КК України (а.с. 5-6).
10.08.2015 року матір загиблого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування», третя особа ОСОБА_2 , в якому просила стягнути на її користь 100 000 грн. страхового відшкодування – шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, та по 1 218 грн. моральної шкоди щомісячно протягом 12 місяців, а всього 14 616 грн. відповідно до п. 27.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Рішенням Надвірнянського районного суду від 25.01.2016 року у справі №348/1554/15-ц позов ОСОБА_4 задоволено частково та стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» на її користь 14 616 грн. моральної шкоди (а.с. 7-8).
На виконання вищевказаного рішення 18.08.2016 року позивачем складено страховий акт №1155.609.14.01.01 на суму 14 616 грн. (а.с. 9).
22.08.2016 року ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_4 у розмірі 14 616 грн., що підтверджується платіжним дорученням №17947 від 22.08.2016 року та витягом з відомості №230 від 22.08.2016 року (а.с. 10, 10 зв).
Отже встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування і, таким чином, до нього перейшло право зворотної вимоги (регресу) до винної у заподіяних збитках особи, тобто до відповідача.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені статтею 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини 1 цієї статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Спеціальним законом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон).
Пунктами 1.4, 1.7 статті 1 Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Згідно зі статтею 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. 
Вироком Надвірнянського районного суду від 19.03.2014 року встановлено, що скоївши ДТП, ОСОБА_2 , поставивши потерпілого у небезпечний для життя стан та маючи реальну можливість надати йому допомогу, завідомо залишив потерпілого ОСОБА_3 без допомоги та з місця події автомобілем скрився (а.с. 5 зв).
Врахувавши наведене та положення частини 6 статті 82 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач набув права зворотної вимоги (регресу) до відповідача, та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що він добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_4 матеріальну та моральну шкоду, сплативши їй 15 000 доларів США, що підтверджується копією розписки від 29.01.2014 року, копією заяви ОСОБА_4 від 29.01.2014 року, поданої нею до Надвірнянського районного суду про те, що вона не має до нього будь-яких претензій, а також вироком Надвірнянського районного суду від 19.03.2014 року, у зв`язку з чим у позивача відсутні будь-які правові підстави для регресного позову до нього, не приймаються до уваги, оскільки страхове відшкодування в розмірі 14 616 грн. ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» виплатило ОСОБА_4 на виконання рішення Надвірнянського районного суду від 25.01.2016 року у справі №348/1554/15-ц, яке набрало законної сили та підлягало обов`язковому виконанню. ОСОБА_2 був залучений до участі у справі №348/1554/15-ц як третя особа, однак своїх заперечень щодо позову ОСОБА_4 до ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди не висловлював і рішення суду в даній справі не оскаржував. 
Наведеним спростовуються також і твердження апелянта про зловмисну домовленість сторін, позаяк страховий акт складений 18.08.2016 року, а страхова подія відбулася ще 01.01.2014 року, тобто більше як через два з половиною роки, оскільки страховий акт №1155.609.14.01.01 на суму 14 616 грн. складений на виконання рішення Надвірнянського районного суду від 25.01.2016 року, про що зазначено в самому акті в графі «Призначення платежу».
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.
Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 25 листопада 2019 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко 
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
Р.Й. Матківський

Повний текст постанови складено 18 лютого 2020 року