Ухвала
 
27 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/4111/13-ц
провадження № 61-37688сво18
 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Гулька Б. І. (суддя-доповідач),
суддів: Висоцької В. О., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Червинської М. Є., 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва у складі судді Писанця В. А. від 01 серпня 
2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А., від 14 березня 2018 року, 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2009 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з позовом, який було уточнено, 
до товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Ексім» (далі - ТОВ «Фактор Ексім»), ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 04 червня 2007 року між 
акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - 
АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», 
та товариством з обмеженою відповідальністю «ВКФ «З КОМ» (далі - ТОВ «ВКФ «З КОМ»), яке у подальшому було перейменовано на ТОВ «Фактор Ексім», було укладено кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії № 11158105000. Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов`язався надати, а відповідач - прийняти, належним чином використовувати та повернути позивачу кредит у валютах, вказаних 
у цьому договорі, у формі кредитної лінії, встановленої в базовій валюті, що дорівнює 30 000 000,00 доларів США. Строк повернення вказаної суми кредиту було встановлено терміном не пізніше 04 грудня 2008 року, 
зі сплатою 10 % річних за користування кредитними коштами. Кредитування позичальника здійснювалося шляхом надання окремих частин кредитних коштів у будь-якій валюті, що передбачена цим договором, у межах ліміту кредитної лінії. 
У подальшому між сторонами було укладено додаткові угоди 
до вищевказаного кредитного договору, за умовами яких сторони, 
крім іншого, погодили у сторону збільшення зміну процентної стави 
за користування кредитними коштами, збільшення суми кредитного ліміту до 40 000 000,00 доларів США, а також кінцевий термін повернення кредитних коштів - до 01 квітня 2009 року. 
Крім того, на забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 20 листопада 
2008 року укладено договір поруки, за умовами якого останній зобов`язався відповідати солідарно з позичальником за невиконання умов кредитного договору про надання мультивалютної кредитної лінії від 04 червня 
2007 року. Також 04 березня 2009 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору поруки від 20 листопада 2008 року, за умовами якої поручитель надав свою згоду на зміну основного зобов`язання, яке забезпечується договором - 40 000 000 доларів США та погодив, що процентна ставка за користування кредитним коштами буде становити: 15% річних за кредитами у доларах США, 14% річних за кредитами у гривні, якщо інша ставка не буде встановлена згідно умов кредитного договору, а також погодив подовження кінцевого терміну виконання основного зобов`язання до 01 квітня 2009 року.
Позивач зазначав, що ТОВ «Фактор Ексім» у визначений договором строк взяті на себе зобов`язання належним чином не виконало, на вимоги банку не реагувало, як і поручитель, унаслідок чого станом на 27 жовтня 2011 року утворилася заборгованість у розмірі 24 904 092 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 198 640 018,93 грн.
Посилаючись на викладене, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути на 
його користь солідарно з ТОВ «Фактор Ексім» та ОСОБА_1 кредитну заборгованість за кредитним договором про надання мультивалютної кредитної лінії від 04 червня 2007 року у розмірі 24 904 092,04 доларів США, що еквівалентно 198 640 018, 93 грн та пеню у розмірі 14 671 526, 93 грн. 
Справа судами розглядалася неодноразово. 
Останнім рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 
2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк»задоволено частково. Стягнуто 
з ТОВ «Фактор Ексім» на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість 
за кредитним договором про надання мультивалютної кредитної лінії 
у розмірі 24 904 092,04 доларів США, що еквівалентно 198 640 018, 93 грн, 
та 14 671 526 грн 93 коп. пені. У задоволенні решти позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, унаслідок чого утворилася кредитна заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку. Щодо вимоги про стягнення заборгованості 
з поручителяОСОБА_1 , суд першої інстанції, врахувавши правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 10 вересня 
2014 року у справі № 6-70цс14, визнав поруку припиненою внаслідок збільшення без згоди поручителя обсягу його відповідальності відповідно до частини першої статті 559 ЦК України.При цьому суд зазначив, що у пункті 2.1 договору поруки не конкретизовано, які саме зміни до кредитного договору можуть вноситись без згоди поручителя у майбутньому 
та позивачем не доведено, що поручитель надавав згоду на внесення змін до кредитного договору, передбачених додатковими угодами до кредитного договору № № 5, 6 від 04 грудня 2008 року та 28 січня 2009 року у частині зміни строку виконання кредитних зобов`язань й збільшення процентної ставки, що застосовується у зв`язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни у розмірі 30 % річних за кредитами у доларах США та 21 % річних за кредитами у гривні, а також на встановлення додаткової комісії за внесення змін до кредитного договору у розмірі 2 тис. грн.
Постановою Апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Фактор Ексім» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Провадження у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Фактор Ексім» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без змін.
Cкасовуючи рішення районного суду та закриваючи провадження у справі 
в частині позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Фактор Ексім» про стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд виходив із того, що спірні правовідносини виникли між юридичними особами, одна 
з яких визнана банкрутом, а тому вимога щодо стягнення заборгованості 
з ТОВ «Фактор Ексім» не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. 
Щодо відмови у задоволенні позову банка до поручителя ОСОБА_1 , то суд апеляційної інстанції погодився з висновком районного суду про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки порука ОСОБА_1 припинена внаслідок збільшення без його згоди обсягу відповідальності відповідно до частини першої статті 559 ЦК України.
У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову банка до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов банку в цій частині задовольнити. 
Отже, ПАТ «УкрСиббанк» оскаржує рішення судів попередніх інстанцій лише в частині вирішення позову до поручителя  ОСОБА_1 , а тому рішення 
в іншій частині на предмет законності й обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряються відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України.
Касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно не взяли до уваги пункт 2.1 договору поруки 
від 20 листопада 2008 року, в якому містилась згода поручителя 
ОСОБА_1 на внесення змін до кредитного договору у майбутньому, а також не врахували, що 04 березня 2009 року між банком та поручителем укладено додаткову угоду до договору поруки, відповідно до якої сторони вчинили дії, спрямовані на зміну зобов`язання, яке виникає із договору поруки, погодили нові умови такого зобов`язання, і після підписання додаткової угоди № 1 до договору поруки у ОСОБА_1 виникло зобов`язання виконувати зміненні умови кредитного договору.
Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року вищевказану справу передано на розгляд Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду.
Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважала, що суди попередніх інстанцій безпідставно не взяли до уваги наявність у договорі поруки умови про згоду поручителя на збільшення його відповідальності без необхідності укладення додаткового договору чи з`ясування іншим чином згоди на це поручителя, та не врахували, що зміна зобов`язання за кредитним договором, яка призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя, відбулася за згодою ОСОБА_1 , яку він надав під час укладення договору поруки. Тому застосування судами першої та апеляційної інстанцій положень частини першої статті 559 ЦК України є безпідставним.
Разом з тим, вирішуючи спори за подібних обставин, суди вищої інстанції приймали різні за змістом судові рішення.
Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2018 року у справі 
№ 752/9256/15-ц (провадження № 61-30975св18) суд касаційної інстанції врахував правову позицію Верховного Суду України від 10 вересня 
2014 року у справі № 6-70цс14, відповідно до якої установлення додатковою угодою до кредитного договору нових умов щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у зв`язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни тощо, за відсутності згоди поручителя на укладення такої додаткової угоди призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього. Суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову, та виходив з того, що зазначення в договорі поруки про згоду поручителя на забезпечення всіх зобов`язань, в тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до кредитної угоди, що будуть укладені в майбутньому, не звільняє сторони основного зобов`язання від узгодження цих змін з поручителем, оскільки договором не передбачено, що такі зміни проводяться без їх узгодження (додаткового повідомлення), і докази такого повідомлення відсутні. При цьому судом відхилено доводи касаційної скарги про те, що поручитель надав згоду відповідати за виконання зобов`язань, визначених у відповідних кредитних договорах, зі всіма змінами та доповненнями, які будуть внесені 
у подальшому на підставі додаткових угод, оскільки такі не спростовують висновків судів попередніх інстанції, які обґрунтовано виходили з того, що зазначення в договорі поруки про можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати не звільняє сторони основного зобов`язання від узгодження цих змін із поручителем.
Також, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі 
№ 646/3863/16-ц (провадження № 61-31870св18), касаційний суд скасував рішення судів попередніх інстанцій, які дійшли висновку про відмову в задоволенні позову про припинення поруки у зв`язку із погодженням ОСОБА_2 на внесення змін до умов кредитного договору без його згоди, та визнав припиненою з 21 лютого 2009 року поруку за договорами 
поруки № № 226448 та 226419, укладеними 29 серпня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , виходячи з того, що матеріалами справи підтверджується збільшення відповідальності поручителя після внесення змін до кредитних договорів, проте додаткові угоди до договору поруки після внесення змін до кредитних договорів з поручителем не укладалися.
Ураховуючи викладене, колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі 
№ 752/9256/15-ц (провадження № 61-30975св18) та від 09 жовтня 2019 року у справі № 646/3863/16-ц (провадження №61-31870св18).
Зазначене свідчить про застосування судом касаційної інстанції у різних складах принципово різного підходу для вирішення справ, що випливають 
з одних і тих правовідносин, у яких один і той же предмет спору, і які врегульовані одними і тими ж нормами матеріального права, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом.
Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає 
за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
З огляду на викладене, касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2018 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
З огляду на вказане справа розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними         у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні). 
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Прийняти до розгляду справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Ексім», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва 
від 14 березня 2018 року.
Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Направити учасникам справи копії цієї ухвали для відома. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                    Б. І. Гулько
 
Судді:                                                                                               В. С. Висоцька
 
В. І. Крат
 
Д. Д. Луспеник
 
Є. В. Синельников
 
                                                                                                            М. Є. Червинська