ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року	Львів	Справа № 807/866/16 пров. № 857/13213/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                  Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Марцинковської О.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», 
на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року (суддя – Луцович М.М., час ухвалення – 14:59 год., місце ухвалення – м.Ужгород, дата складання повного тексту – 03.12.2018 року), 
в адміністративній справі №807/866/16 за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., в якому просив: 1) визнати протиправною дію Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. щодо включення ОСОБА_2 до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» до 7 (сьомої) черги, а не до 4 (четвертої) черги, на суму 9156707,46 грн.; 2) зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» подати на затвердження Виконавчій дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни до Реєстру акцептованих кредиторських вимог ПАТ «Дельта Банк», пов`язані із включенням до Реєстру акцептованих кредиторських вимог ПАТ «Дельта Банк» вимог ОСОБА_2 до 4 (четвертої) черги на загальну суму 9156707,46 грн.; 3) зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до Реєстру акцептованих кредиторських вимог ПАТ «Дельта Банк», пов`язані із включенням до Реєстру акцептованих кредиторських вимог ПАТ «Дельта Банк» вимог ОСОБА_2 до 4 (четвертої) черги на загальну суму 9156707,46 грн.. 
Відповідач Фонд гарантування вкладів фізичних осіб позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення на адміністративний позов, просив відмовити у задоволенні позову повністю. 
Відповідач Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадиров В.В. також позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити повністю у задоволенні позову. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року (без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання) відмовлено у задоволенні клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. про закриття провадження у справі. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року адміністративний позов фізичної особи ОСОБА_1 –  задоволено повністю. Визнано протиправною дію Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дель Банк» Кадирова В.В. щодо включення ОСОБА_2 до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» до 7 (сьомої) черги, а не до 4 (четвертої) черги, на суму 9156707,46 грн.. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» подати на затвердження Виконавчій дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни до Реєстру акцептованих кредиторських вимог ПАТ «Дельта Банк», пов`язані із включенням до Реєстру акцептованих кредиторських вимог ПАТ «Дельта Банк» вимог ОСОБА_2 до 4 (четвертої) черги на загальну суму 9156707,46 грн.. Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до Реєстру акцептованих кредиторських вимог ПAT «Дельта Банк», пов`язані із включенням до Реєстру акцептованих кредиторських вимог ПAT «Дельта Банк» вимог ОСОБА_2 до 4 (четвертої) черги на загальну суму 9156707,46 грн.. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1653,63 грн., який сплачений згідно квитанції №0.0.578713311.1. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 22.11.2018 року не погодилася третя особа ПАТ «Дельта Банк» та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є прийнятим з неправильним застосуванням норм процесуального і матеріального права та порушує права ПАТ «Дельта Банк», а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015р. №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015р. було прийнято рішення №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».  На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015р. №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015р. прийнято рішення №181 «Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та призначено Уповноважену особу Фонду Кадирова В.В.. Комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями у ПАТ «Дельта Банк» за результатами перевірки було виявлено наявність ознак нікчемності у ряді договорів банківського вкладу (депозиту), що були укладені між ПАТ «Дельта Банк» та фізичними особами-клієнтами Банку. Дії певних фізичних осіб щодо перерахування з власних поточних рахунків коштів на вкладні (депозитні) рахунки інших фізичних осіб, відкриті в ПАТ «Дельта Банк», були зумовлені тим, що сума грошових коштів на рахунках клієнтів – ініціаторів на момент здійснення операцій перевищила суму граничного розміру відшкодування грошових коштів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (200000 грн.). Під час перевірки було встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім`я Позивача надійшли внаслідок «розбивки» великого вкладу іншого клієнта з метою створення в майбутньому штучного зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на відшкодування грошових коштів за рахунок держави. У зв`язку з наведеним Комісією призначеною Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» було визнано нікчемними договори з позивачем. Вказує апелянт, що депозитний договір із позивачем було укладено в період дії заборони на проведення будь-яких операцій за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, та в період дії постанови Національного Банку України №692/БТ від 30.10.2014 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних». 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 22.11.2018 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. 

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи (їх представники) не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 
Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності учасників справи (їх представників). 
Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з врахуванням наступного. 

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.04.2014 року між Фольк ОСОБА_3 (Позивач) та ПАТ «Дельта Банк» (Банк) укладено Договір №2630/120/223571 «Найкращий» у гривні (далі – Договір-1) (а.с. 11 Т.1). 
До вказаного договору надалі сторонами вносились зміни, а саме: додатковою угодою №1 від 15.04.2014р. та  додатковою угодою №2 від 28.01.2015 р. (а.с. 12, 13 Т.1). 
За цим Договором-1 (з урахуванням внесених змін) позивач розмістив у Банку депозит (вклад) у розмірі 6510194 грн., що підтверджується випискою по Угоді за період з 15.04.2014р. по 24.04.2016р., строком до 24.04.2016 року (а.с. 14-16 Т.1). 
На момент відкриття ліквідаційної процедури Банку 02.10.2015 року на суму вкладу були нараховані відсотки. Вклад Позивача за Договором-1 та нараховані відсотки позивачу Банком не повернуті. 
Також, 14.11.2014 року між Фольк ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір №2630/120/227150 банківського вкладу (депозиту) «Багаторічний» у Доларах США (далі – Договір-2) (а.с. 17 Т.1). 
За цим Договором-2 позивач розмістив у Банку депозит (вклад) у розмірі 58792,22 долари США, що підтверджується випискою по Угоді за період з 14.11.2014р. по 13.11.2019р., строком до 14.11.2019 року (а.с. 19-21 Т.1). 
На момент відкриття ліквідаційної процедури Банку 02.10.2015 року на суму вкладу були нараховані відсотки. Вклад позивача за Договором-2 та нараховані відсотки позивачу Банком не повернуті. 
Судом також встановлено, що постановою Правління Національного банку України №692/БТ від 30.10.2014 року віднесено ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних. 
На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015р. №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015р. було прийнято рішення №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно якого з 03.03.2015 року розпочато процедуру виведення Банку з ринку, запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. (а.с. 186, 190 Т.1). 
На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015р. №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015р. прийнято рішення №181 «Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та призначено Уповноважену особу Фонду Кадирова В.В. (а.с. 193, 185 Т.1). 
Матеріалами справи також підтверджується, що згідно довідки від 02.02.2016 року за №05-3230679 позивача було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банку», а саме: в 7 чергу на суму 9156707,46 грн. (а.с. 22 Т.1). 
15.03.2016 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб через ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» було проведено виплату позивачеві ОСОБА_2 суми коштів в розмірі 200000 (двісті тисяч) грн. за вкладами в ПАТ «Дельта Банк», в межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, що підтверджується заявою на виплату переказу від 15.03.2016 року (а.с. 23 Т.1). 

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо можливості розгляду даної справи за позовними вимогами ОСОБА_1 щодо включення позивача до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» до 4 (четвертої) черги замість 7 (сьомої) черги, на суму 9156707,46 грн., в порядку адміністративного судочинства, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. Відповідач - це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача. 
Статтею 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. 
Згідно ч.1, ч.3 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватноправовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду. 
Із змісту наведених вище правових норм видно, що при розгляді адміністративної справи обов`язковою повинна бути наявність публічно-правового спору між конкретним позивачем та конкретним відповідачем, з метою судового захисту прав, свобод чи інтересів такого позивача від порушень з боку такого відповідача як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій. 
Суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю суб`єктів владних повноважень у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону. Однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - суб`єкт владних повноважень. 
При цьому, юрисдикція адміністративних судів поширюється не на всі публічно-правові спори, а лише на ті спори, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і для яких законом не встановлений інший порядок судового вирішення. 
При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин. 
Приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що завданням цивільного судочинства, відповідно до ст.2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Відповідно до ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 

Із матеріалів адміністративної справи та змісту позову видно, що спір у справі, що розглядається, стосується права позивача на включення його до Реєстру акцептованих кредиторських вимог ПАТ «Дельта Банк» до 4 (четвертої) черги на загальну суму 9156707,46 грн.. 
Позовні вимоги обґрунтовуються необхідністю захисту права позивача як вкладника за договорами банківського вкладу на отримання належних йому коштів понад суму (200000 грн.), яка гарантована для відшкодування за вкладами за рахунок коштів Фонду, у спосіб включення його до Реєстру акцептованих кредиторських вимог до 4 (четвертої) черги. 

З цього приводу, суд апеляційної інстанції зазначає, що правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 
Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. 
Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 2 зазначеного Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду – це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. 
За змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. 
Згідно із частиною 1 статті 4 вказаного Закону, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. 
Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною 2 статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих із джерел, визначених статтею 19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. 
На підставі частини 5 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. 
Відповідно до частини 2 статті 37 зазначеного Закону, Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом. 
За приписами частини 1 статті 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду. 
За змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. 

Колегія суддів також зазначає, що правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до суб`єкта господарювання - Банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за рахунок коштів, одержаних унаслідок ліквідації та продажу майна банку. 
Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені пунктом 4 частини 1 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 
Відповідно до частини 1 статті 52 зазначеного Закону, кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у певній черговості. Зокрема, у 4 (четвертій) черзі задовольняються грошові вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом. 
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації. 
Зазначене дає підстави стверджувати, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладеного між банком і фізичною особою договорів, Уповноважена особа та Фонд у цьому випадку діють як представники сторони договірних відносин. 

Таким чином, беручи до уваги наведене вище та враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що спір про акцептування вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. 
У свою чергу, враховуючи суб`єктний склад правовідносин, даний спір належить до підвідомчості судів загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства. 
Аналогічна правова позиція уже неодноразово була висловлена в постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 18 квітня 2018 року у справі № 826/7532/16, від 22 серпня 2018 року у справі № 809/654/16, від 05 грудня 2018 року у справі № 813/799/16, від 18.02.2010 року у справі №815/947/16. 

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Європейський суд з прав людини в п.24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. 

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно  статтями 238,  240  цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскаржене рішення суду першої інстанції від 22.11.2018 року необхідно скасувати і провадження у справі за відповідним позовом ОСОБА_1 закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства). 

Одночасно, відповідно до статей 239, 319 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки провадження в даній адміністративній справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства), тому позивачеві роз`яснюється, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції загального суду, і такий розгляд справи повинен здійснюватись в порядку цивільного судочинства. 
Також позивачеві роз`яснюється про наявність у нього права протягом 10 днів з дня отримання ним копії цієї постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду про закриття провадження у справі звернутися до цього суду апеляційної інстанції із письмовою заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. 
У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у такій заяві позивача має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору. 
Така заява позивача розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження, і за результатами розгляду постановляється ухвала про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд даної справи. 

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

                                                 постановив: 

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» –  задоволити частково. 
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року в адміністративній справі №807/866/16 за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії – скасувати. 
Провадження в адміністративній справі №807/866/16 за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії – закрити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:	 	В. В. Гуляк 	
Судді:	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови складено 28.02.2020 року