ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
18 лютого 2020 року
м. Харків
Справа № 643/19162/19
Провадження № 22-ц/818/913/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Хорошевського О.М.
суддів Кіся П.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря Брулевича В.В.
учасники справи:
позивач – Харківська міська рада
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 21.11.2019 року постановлену суддею Поліщук Т.В.,
у справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2019 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 25092,02 грн.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2019 року цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати передано до Дзержинського районного суду м. Харкова для розгляду за підсудністю.
Не погоджуючись з ухвалою суду Харківська міська рада звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою посилаючись на те, що спір повинен розглядатися за правилами ст. 30 ЦПК України, оскільки він виник з приводу нерухомого майна, а саме стягнення безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволенню з наступних підстав.
Передаючи цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 25092,02 грн. за територіальною підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова, суд першої інстанції керувався ст. 27 ЦПК України та виходив з того, що спір виник щодо стягнення грошових сум тому підлягає розгляду за місцем проживання відповідача.
Судова колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Як убачається із матеріалів справи, предметом заявленого Харківської міської ради позову є вимоги про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою яка перебуває в комунальній власності.
За загальним правилом відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України  позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.
Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови, зокрема, про стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна.
До позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Дана правова позиція повністю узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постановах 23 січня 2018 року у справі №460/4286/16-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 640/16548/16-ц.
Відповідно до частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
ОСОБА_1 є користувачем нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , стягнення за користування якої безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати є предметом даного спору. 
Тобто, спір виник з приводу орендної плати за користування нерухомим майном - земельною ділянкою.
За таких обставин даний позов повинен розглядатися за правилами виключної підсудності, встановленими частиною 1 статті 30 ЦПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.
Відповідно доп.4 ч.1 статті 376 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції скасовує ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2019 року, а справу направляє до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На підставі викладеного, керуючись, ст. ст.367,368,371, п.4. ч.1 ст.376, ст.381, ст.382, ст.383, ст.384, ст.389 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2019 року - скасувати.
Матеріали цивільної справи за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати направити до Московського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 1статті 389 ЦПК України.
Головуючий                                                           О.М. Хорошевський
Судді                                                                          П.В. Кісь
В.Б. Яцина
повний текст постанови складено 21 лютого 2020 року