Ухвала
 
15 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 183/1947/19
провадження № 61-925ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Позов мотивовано тим, що 18 жовтня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3 100,00 грн, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
 
Банк виконав всі умови підписаного договору - надав ОСОБА_1 кредит у зазначеному розмірі, проте відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не сплачувала кредит та відсотки за користування кредитом, у результаті чого станом на 31 січня 2019 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 233 670,83 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 3 108,23 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 224 468,60 грн, пенею та комісією у розмірі 6 094,00 грн.
 
З урахуванням наведеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 127 620,56 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 3 108,23 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом за період із 18 жовтня 2013 року по 30 травня 2018 року у розмірі 124 512,33 грн, а також судові витрати.
 
Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк»задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 18 жовтня 2013 року № б/н в розмірі 3 108,23 грн, що становить заборгованість за тілом кредиту. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2019 залишено без змін.
 
Частково задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що витяг з тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах цієї справи, не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 жовтня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
У січні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції у вказаній частині, в іншій частині - залишити без змін.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року необхідно відмовити з таких підстав.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення 124 512,33 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (201 200,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.
 
Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є безпідставними, оскільки з метою забезпечення єдності правозастосовчої практики Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила правовий висновок, згідно із яким Умови та правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
 
Висновки, зроблені судами у оскаржуваних судових рішеннях, відповідають правовому висновку, зазначеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
 
Доводи касаційної скарги про те, що зазначена справа має виняткове значення для заявника, оскільки невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасності повернення наданих кредитних коштів, а також процентів за користування ними, тягне за собою загрозу для можливості повернення банком залучених коштів вкладників, ставить під загрозу репутацію банку, порушує його права та інтереси, перешкоджає стабільній роботі банку, є необґрунтованими, оскільки вони по своїй суті є викладом суб`єктивних суджень заявника, нічим не підтверджені, а тому не можуть бути підставою для висновків про наявність обставин, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «Приватбанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.
 
Керуючись статями 19, 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                           О. В. Ступак