07.02.20
22-ц/812/190/20

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

 07 лютого 2020 року                                                    місто Миколаїв
       
       Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М.,  із секретарем судового засідання – Андрієнко Л.Д., за участю позивачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2019 року, ухваленого в приміщенні того ж суду у складі судді Коваленка І.В. у цивільній справі (єдиний унікальний номер 489/2054/19, номер провадження 22-ц/812/190/20) за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, 

В С Т А Н О В И В :

       У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат, понесених у зв`язку з лікуванням малолітнього сина ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 63739,18 грн., що становить половину суми від понесених загальних витрат. 
Позовні вимоги обґрунтовувала наступним. Позивачка з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 17.02.2015 по 13.02.2019, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.02.2019 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 26.02.2019 Ленінським районним судом міста Миколаєва видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Між тим, відповідач в добровільному порядку коштів на утримання сина не надає. 
Відповідачу відомо, що дитині встановлена інвалідність, а також те, що дитина потребує постійного безперервного лікування, зокрема медичних обстежень, застосування дорогих ліків, проходження терапевтичних курсів. 
Проте, участі у лікуванні дитини відповідач не приймає, коштів на потреби оздоровлення сина не надає, що змусило позивача звернутися до суду.
На лікування та обстеження сина за період вересень 2017 року – березень 2019 року позивачкою витрачено 127478 грн. 36 коп.
Вважаючи, що положеннями ст. 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, просила стягнути половину додатково витрачених коштів у розмірі 63739 грн. (а.с. 1-7).

       12 червня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути половину додаткових витрат, пов`язаних із захворюванням дитини та необхідністю придбання ліків, сплачених нею за період з 13 березня по 01 квітня 2019 року в розмірі 30867,18 грн., а всього 94606,36 грн. (а.с. 101-103).

       Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2019 року позовну заяву  ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково.
 Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 додаткові витрати, понесені на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 91089,33 грн., а також судовий збір у розмірі 910,89 грн. на користь держави. В іншій частині вимог відмовлено (а.с.195-199).

         Не погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_2  звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення  суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В апеляційній скарзі, не заперечуючи факт тяжкої хвороби сина та необхідності його лікування, зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що надані позивачем фіскальні чеки придбання медичних препаратів на суму 94606,36 грн. не знаходять свого підтвердження відповідно до виписок медичної карти амбулаторного хворого з 2017 року по 2019 рік, де взагалі не зазначені ті медичні препарати, які позивач вважала за необхідне придбати та купувала для лікування дитини. Рекомендації лікарів в наданих позивачем документах не мають жодного зв`язку з наданими фіскальними чеками, адже в чеках зазначені зовсім інші медичні препарати і дати не співпадають із періодом лікування. Крім того, більша половина копій квитанцій та товарних чеків сплачено позивачем за час спільного проживання в шлюбі за спільні кошти подружжя (а.с. 206-210).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.
Відповідач та його представник, належно повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів прийшла до такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно вимог частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі N 6-1489цс17.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивач зазначила про додаткові витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то саме вона мала надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини.
Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 2015 року, який розірваний на підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 лютого 2019 року (а.с. 11).
Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 10).
Згідно судового наказу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.02.2019 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13).
Згідно консультаційного висновку спеціалістів Центральної ЛКК з дитячої інвалідності № 262 від 26.03.2018 року, рішення ЛКК від 28.03.2018 року, корінця медичного висновку № 254 (172/1), виданого КЗ ММР Центр первинної медико-санітарної допомоги від 28.03.2018 року, малолітній ОСОБА_7 є дитиною-інвалідом з датою переогляду 28.02.2023 року (а.с.14-18). 

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні доведено факт хвороби дитини сторін та понесених у зв`язку з цим витрат на її лікування на загальну суму 182178,66 грн. Доводи відповідача щодо сплати витрат на лікування дитини за рахунок сумісних коштів під час спільного проживання, а також недоведеність понесення частини витрат суд вважав такими, що нічим не підтвердженні. Витрати на лікування та обстеження дитини позивач підтвердила замовленнями лабораторій, рахунками на оплату товарів, актами виконаних робіт, видатковими накладними, товарними чеками за період вересень 2017 року – березень 2019 року, а також товарними чеками та видатковими накладними за період з 13.03.2019 по 01.04.2019 року.

З висновками суду щодо визначення розміру додаткових витрат, які понесла позивачка та які повинен відшкодувати відповідач, в повній мірі погодитись не можна.

Згідно матеріалів справи сторони розірвали шлюб на підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 лютого 2019 року. Зазначене рішення суду не містить висновків того, з якого часу сторони не проживають разом, припинили шлюбні відносини.

Апеляційним судом досліджені матеріали справи № 489/622/18 провадження № 2/489/271/19 щодо розірвання шлюбу між сторонами та встановлено, що позовна заява про розірвання шлюбу подана ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 жовтня 2018 року. В ній він зазначав, що на даний час фактично припинили шлюбні відносини. Відзив на позовну заяву в справі відсутній.
В епікризі до історії хвороби № 257, відповідно до якого дитина сторін перебувала в лікарні з 29.01.2018 року по 22.02.2018 року, в рішення ЛКК від 28.03.2018 року зазначено, що дитина проживає у повній сім`ї (а.с. 15, 19). 
Доказів, які б спростовували вищезазначене позивачка не надала.

За такого відповідно до вимог статей 114, 155, 157 СК України презюмується, що до часу фактичного припинення шлюбних відносин, тобто до жовтня 2018 року сторони проживали разом і витрати на лікування сина несли спільно.

        Судом першої інстанції не було з`ясовано час припинення шлюбних відносин сторін, тому безпідставно  були прийняті до уваги докази понесення самостійно позивачкою витрат на лікування та обстеження дитини за період до жовтня 2018 року, а саме: замовленням лабораторії «Сінево» № 3003250996 від 08.09.2017 за дослідження на суму 1541,50 грн., незалежним медичним дослідженням лабораторії «Смартлаб» від 11.01.2018 за дослідження на суму 730,00 грн. (чек про сплату від 11.01.2018 № 3000077346 на суму 730,00 грн.), замовленням лабораторії «Сінево» № 3003581396 від 23.02.2018 за дослідження на суму 1065,50 грн. (чек про сплату від 23.02.2018 № 691 на суму 1065,50 грн.), замовленням лабораторії «Сінево» № 3003670756 від 12.04.2018 за дослідження на суму 1410,00 грн. (чек про сплату від 12.04.2018 № 8117 на суму 1410,00 грн.), замовленням лабораторії «Сінево» № 3003879126 від 30.07.2018 за дослідження на суму 1875,00 грн. (чек про сплату від 30.07.2018 № 0457 на суму 1875,00 грн.), замовленням лабораторії «Сінево» № 3004142426 від 12.08.2018 за дослідження на суму 590,00 грн. (чек про сплату від 12.08.2018 № 3215 на суму 590,00 грн.), а всього на загальну суму 7212,00 грн.

Таким чином апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо недоведеності позивачкою факту понесення нею самостійно часткових витрат на лікування сина. Сума недоведених витрат відповідно до вищенаведених даних складає 7212,00 грн. З урахуванням того, що позивачка зазначала, що всього нею понесені додаткові витрати на загальну суму 189212,72 грн., суму недоведених витрат слід відрахувати: 189212,72 – 7212,00 = 182000,72 грн. і поділити її на 2, оскільки від відповідача не надійшли докази того, що він не спроможний внаслідок якихось обставин повернути позивачці половину витрат.

Суд першої інстанції безпідставно частково врахував до понесених позивачкою витрат, витрати, понесені відповідачем, оскільки зустрічних позовних вимог ним не заявлялось.

Виходячи з наведеного, рішення суду першої інстанції слід змінити, стягнувши з відповідача на користь позивачки додаткові витрати, понесені на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 91000,36 грн. 

Відповідно згідно з приписами ч. 13 статті 141 ЦПК України слід змінити рішення в частині розподілу судових витрат.
Відсоток задоволення позову складає 96%, тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 910,00 грн. За подачу апеляційної скарги відповідач сплатив в дохід держави 1366,40 грн., а його апеляційна скарга задоволена на 4%. Застосовуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 855,34 грн. (910,00 – 54,66).

Інші доводи апеляційної скарги - щодо недоведеності витрат, не підтвердження необхідності придбання ліків рекомендаціями лікарів - колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Так, препарати «наткловір», «пропес», «форслів», «інфламафертин», «трансфер фактор», «дельталіцин», які придбавались позивачкою для лікування сина, було рекомендовано висновком спеціаліста клініки сімейної медицини «Здоров`я столиці» м. Києва при огляді сина сторін 24.10.2018 року (а.с. 17), консультативним висновком спеціаліста ТОВ «Інститут нейроімунології та імунотерапії» м. Києва від 20.01.2019 року та від 20.02.2019 року (а.с. 20, 21). Документи, що підтверджують їх придбання, належно оформлені – мають печатки, штампи, підписи продавця та покупця. Як докази понесення витрат на придбання ліків позивач надала товарні чеки та видаткові накладні, замовленням медичного діагностичного інституту за медичні послуги, витрати на медичні дослідження та послуги, яким суд першої інстанції дав належну оцінку (а.с. 69-77, 82-112). 

Керуючись ст.ст. 367, 376, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2019 року змінити. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_3 , додаткові витрати, понесені на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 91000,36 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 855,34 грн.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 13 лютого 2020 року