УХВАЛА

20 лютого 2020 року 
м. Київ

Справа №  911/19/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
О. О. Мамалуй- головуючий,  О. М. Баранець, В. І. Студенець
за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу комунального підприємства «Васильківтепломережа»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2019
у складі колегії суддів: С. Я. Дикунська- головуючий, А. О. Мальченко, Г. А. Жук
та на рішення господарського суду Київської області від 23.04.2019
суддя: А. Ф. Черногуз
за позовом акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України»
до комунального підприємства «Васильківтепломережа»
про стягнення 267 186,15 грн 3% річних, 3 481 297,99 грн втрат від інфляційза участю представників учасників:
позивача:           Лисенко В.О. 
відповідача:  Крикунов О.В.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі -АТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства «Васильківтепломережа» (далі - КП «Васильківтепломережа», відповідач) про стягнення 267 186,15 грн - 3% річних, 3 481 297,99 грн - інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань у частині своєчасної оплати за отриманий природних газ за договором №13/3528-БО-17 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012.

Рішенням господарського суду Київської області від 23.04.2019 у справі №911/19/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2019, позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Васильківтепломережа» на користь АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 266 951,89 грн - 3% річних, 3 457 291,05 грн - втрат від інфляції, а також 55 863,64 грн - судового збору. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що 3% річних та інфляційні втрати позивачем нараховано виключно на суму заборгованості, яка не була предметом договорів про організацію взаєморозрахунків, а сплачувалася за власні кошти відповідача.

Суд першої інстанції, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за спожитий у квітні 2013 року газ, встановив, що позивач частково здійснив нарахування на заборгованість, яка була погашена до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», тобто на заборгованість, на яку згідно з нормами ч. 3 ст. 7 вказаного Закону не здійснюється нарахування неустойки (штраф, пеня), інфляційних втрат, процентів річних, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

На підставі встановленого, суд першої інстанції здійснив перерахунок сум 3% річних та інфляційних нарахувань, виходячи із суми заборгованості, яка не була погашена до набрання чинності вказаним Законом.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, комунальне підприємство «Васильківтепломережа» звернулося з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 23.04.2019, постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 у справі № 911/19/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме не застосуванням судами Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Відповідач наголошує на тому, що врегулювання заборгованості відбулося в рамках вказаного Закону, шляхом проведення централізованих взаєморозрахунків за рахунок видатків державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах.

Крім того, відповідач вказує на створення позивачем перешкод в укладанні договору реструктуризації заборгованості, що призвело до створення штучної заборгованості КП «Васильківтепломережа».

Згідно з ч. 2 ст. 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Верховний Суд дійшов висновку про необхідність передачі справи № 911/19/19 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду на підставі ч. 2  ст. 302 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду.  

Так, у постанові Верховного Суду від 27.08.2019 у справі № 918/827/18 (колегія суддів у складі: Могил С.К. - головуючий, Волковицька Н.О., Міщенко І.С. судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності) викладено позицію щодо відсутності у позивача підстав для стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат після набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки відповідач погасив суму боргу і це виключало необхідність укладення договору про реструктуризацію заборгованості.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висловленого в постанові Верховного Суду  від 27.08.2019 у справі № 918/827/18 правового висновку з наступних підстав.

Предметом позову у справі є стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних, оскільки відповідач за спожитий у 2013 році газ розраховувався з порушенням встановлених договором строків.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. 

Відповідно до приписів ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 

Згідно зі ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. 

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, (тобто до 30.11.2016р.),  неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 ст. 7 вказаного вище Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми Закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом. 

У даній справі судами попередніх інстанцій встановлено, що 3% річних та інфляційні втрати позивачем нараховано виключно на суму заборгованості, яка не була предметом договорів про організацію взаєморозрахунків, а сплачувалася за власні кошти відповідача.

Суд першої інстанції, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за спожитий у квітні 2013 року газ встановив, що позивач частково здійснив нарахування на заборгованість, яка була погашена до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», тобто на заборгованість, на яку згідно з ч. 3 ст. 7 вказаного Закону не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інфляційні втрати та 3% річних, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

На підставі встановленого, суд першої інстанції здійснив перерахунок сум 3% річних та інфляційних нарахувань, виходячи із суми заборгованості, яка не була погашена до набрання чинності вказаним Законом.

Частинами 1, 2 ст. 5 Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

Отже, заборгованість КП «Васильківтепломережа» за договором  № 13/3528-БО-17 від 28.12.2012, яка не була погашена до набрання чинності Законом, підлягала врегулюванню відповідно до норм вказаного Закону, в тому числі і шляхом реструктуризації.

Відповідно до абз. 1 ч. 4, ч. ч. 6 - 8 ст. 5 Закону виконання зобов`язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості забезпечується шляхом прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду, до комунальної власності якої належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, та який виступає гарантом виконання такого договору на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету).

Реструктуризація кредиторської заборгованості теплопостачальних або теплогенеруючих організацій державної та комунальної форм власності здійснюється за погодженням з державним органом, до сфери управління якого належить така організація, або відповідним органом місцевого самоврядування.

Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ затверджується Кабінетом Міністрів України.

Кожна із сторін зобов`язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.

Тобто, теплопостачальні та теплогенеруючі організації з метою участі у процедурі реструктуризації мають узгодити розмір кредиторської заборгованості із відповідним органом, бути включені до Реєстру та укласти договір про реструктуризацію заборгованості.

Отже, укладення договору про реструктуризацію є обов`язковим  та саме на підставі такого договору здійснюється реструктуризація заборгованості.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Відповідно з ч. 1 ст. 7 Закону на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

Підписавши в силу вимог Закону договір про реструктуризацію, сторони фактично тим самим змінюють порядок і строки проведення розрахунків між ними. Приписи ч. 3 ст. 5 та ч. 1 ст. 7 Закону, які є нормою прямої дії та відповідно до яких  ненарахування неустойки, інфляційних втрат, річних на реструктуризовану заборгованість не ставиться у залежність від будь-яких інших умов. Виключенням є повне або часткове нездійснення платежів саме за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону.

Тобто, саме на реструктуризовану заборгованість не нараховуються інфляційні та 3% річних, а нараховані підлягають списанню.

Як встановлено судами попередніх інстанцій договір про реструктуризацію заборгованості не укладено, а заборгованість відповідача за отриманий природний газ погашена у 2017 році, тобто після набрання чинності Законом.

З огляду на вищезазначене і враховуючи не укладення договору про реструктуризацію заборгованості та  погашення заборгованості відповідачем після набрання чинності Законом, Верховний Суд констатує, що до даних правовідносин не підлягають застосуванню норми ч. 3 ст. 5 та ч. 1 ст. 7 Закону.

З урахуванням наведеного, на підставі ч. 2 ст. 302 Господарського процесуального кодексу України, справа № 911/19/19 підлягає передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 302, 303 ГПК України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:

Справу № 911/19/19 разом із касаційною скаргою комунального підприємства «Васильківтепломережа» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 та на рішення господарського суду Київської області від 23.04.2019 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      О. О. Мамалуй

Суддя                                                                                          О. М. Баранець

Суддя                                                                                            В. І. Студенець