ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2561/20 Справа № 212/711/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 212/711/19
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді - Зубакової В.П.,
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
сторони:
позивач – Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»,
відповідачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу  Дніпропетровської області від  08 листопада 2019 року, яке постановлено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 листопада 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивач Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості по оплаті за опалення та гаряче водопостачання.
       В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що виконуючи свої обов`язки він постійно поставляв послуги відповідачам у вигляді централізованого опалення та гарячого водопостачання, але відповідачі в повному обсязі оплату за отримані послуги не робили, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.02.2011 року по 01.06.2013 року в розмірі 5453,88 гривень, з яких 2303,73 гривень борг за централізоване опалення, та 3150,15 гривень борг за гаряче водопостачання, яку просить стягнути з відповідачів на користь позивача та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 гривень. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року у задоволені позову відмовлено.
Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2600 гривень 00 коп. 
В апеляційній скарзі позивач Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» ставить питання про скасування рішення суду в частині стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, та просить ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального прав.
Зазначає, що представником відповідачки ОСОБА_1 – адвокатом Коваленко Р.А. були надані докази на підтвердження розміру витрат на професійну допомогу з порушенням порядку, передбаченого ст. 83 ЦПК України, в зв`язку з чим, суд першої інстанції не повинен був брати їх до уваги. Вважає, що долучені до матеріалів справи докази про надання правової допомоги є неналежними, та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Коваленко Р.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по оплаті за опалення та гаряче водопостачання в апеляційному порядку не оскаржено, у зв`язку з чим колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Стягуючи з позивача на користь відповідачки ОСОБА_1 , понесених нею витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції керувався ст.ст. 137,141 ЦПК України та виходив з доведеності здійснення відповідних витрат.
Колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, а саме визначеного розміру витрат на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.
Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачкою ОСОБА_1 було сплачено адвокату Коваленко Р.А. 2 600,00 грн. за надання професійної правничої допомоги за договором про надання правової допомоги від 19.03.2019 року, також, нею надано детальний опис наданих адвокатом послуг ( а.с. 38,104,105,106,107).
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.
Колегією суддів не приймаються доводи позивача щодо не надання відповідною ОСОБА_1 належних доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Доводи апеляційної скарги про те, що надані докази на підтвердження розміру витрат на професійну допомогу подані з порушенням порядку, передбаченого ст. 83 ЦПК України, колегія суддів не бере до уваги, оскільки згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України докази на підтвердження розміру витрат, які сплатила сторона або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі представника позивача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України   оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повне судове рішення складено 29 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: