ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 р.	Справа № 520/8380/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бенедик А.П.,
Суддів: Гуцала М.І. ,  Донець Л.О. ,
за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою  Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Сліденко А.В.) від 17.10.2019 року (повний текст рішення складено 24.10.2019 року) по справі № 520/8380/19
за позовом           Державного підприємства "Харківський бронетанковий завод" 
до  Офісу великих платників податків Державної податкової служби 
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.06.2019 р. за № 0001415013,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне  підприємство "Харківський бронетанковий завод", звернувся до суду із адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.06.2019 року №0001415013.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що встановлені за наслідком проведеної перевірки висновки податкового органу про недотримання позивачем термінів реєстрації податкових накладних є помилковими, оскільки позивачем вчинялись дії щодо вчасної їх реєстрації, а порушення термінів сталося за відсутності вини підприємства. Вважає, що у відповідача відсутні правові підстави для застосування до платника штрафних санкцій, а відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 03.06.2019р. №0001415013 в частині застосування 11930731,26 грн. штрафу.
У решті вимог позов залишено без задоволення.
Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов  помилкового висновку про відсутність правових підстав для застосування до позивача штрафних санкцій за порушення термінів реєстрації податкових накладних №1 від 08.02.2018р., №4 від 28.02.2018р., №10 виписана 02.05.2018р. із датою складання 28.02.2018р., №1 від  05.09.2018р., №6 від 28.12.2018р., №1 від 25.01.2019р.  Зазначив, що позивач, маючи встановлений Податковим кодексом України (далі – ПК України) обов`язок зареєструвати вищевказані податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, порушив граничні строки їх реєстрації. ПК України не передбачено винятків щодо застосування штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію (відсутність реєстрації), крім тих, що встановлені п.120-1.1 ст. 120-1 та п.п.35, 45 підрозділу ХХ ПК України. Також вказує, що контролюючим  органом проводилась саме камеральна перевірка позивача, яка стосувалась лише звітності та її показників, тобто не перевірялись бухгалтерські документи, реєстри, договори тощо. А відтак, позивач не був позбавлений можливості самостійно звернутись із інформаційним повідомленням відносно аварії на телекомунікаційних лініях ПАТ «Укртелеком», яке не дало змогу здійснити своєчасну реєстрацію податкової накладної №1 від 08.02.2018р., а з приводу решти податкових накладних повідомити, що підприємством було застосовано показник ?Перевищ положення п. 200-1.9 ст. 200-1 ПК України. Також  зазначив, що позивач в адміністративному порядку оскаржував лише відмови у реєстрації податкової накладеної №1 від 25.01.2019р., тобто фактично погоджувався із тим, що інші податкові накладні зареєстровані із порушенням строку.
Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялись.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2020 року, постановленої без виходу до нарадчої кімнати, проведено заміну відповідача - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, на правонаступника - Офіс великих платників податків Державної податкової служби.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники відповідача підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Представники позивача у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили відмовити в її задоволенні.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що співробітниками Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби проведено камеральну перевірку ДП "Харківський бронетанковий завод" з питання своєчасності реєстрації податкових накладних (розрахунків коригувань до податкових накладних) в Єдиному реєстрі податкових накладних за лютий 2018р., травень 2018р., серпень 2018р., вересень 2018р., грудень 2018р., січень 2019р., за наслідками якої складено Акт №307/28-10-50-13-18/08099848 від 10.05.2019р.
Під час перевірки встановлено порушення позивачем вимог абз. 11 п. 201.10 ст. 201 ПК України, а саме реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригувань з порушенням граничних термінів реєстрації.
На підставі висновків акту перевірки, 03.06.2019 року податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення №0001415013, яким до позивача на підставі положень п.120-1.1 ст.120-1 ПК України застосовано штраф у загальному розмірі 12000757, 48 грн.
Позивач, не погоджуючись із правомірністю податкового повідомлення-рішення, звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що можливість застосування до платника наслідків несвоєчасної реєстрації податкової накладної передбачена лише за наявності його вини. Оскільки податкові накладні №4 від 28.02.2018р., №10 (виписана 02.05.2018р. із датою складання 28.02.2018р.), №1 від 05.09.2018р., №6 від 28.12.2018р., №1 від 25.01.2019р. були не прийняті до реєстрації без врахування положень п.200-1.9 ст. 200-1.9 ПК України., а по податковій накладній №1 від 08.02.2018р. затримка реєстрації виникла також внаслідок обставин непереборної сили (аварія на лінії телекомунікаційних мереж), то податковим органом було безпідставно застосовано до позивача штраф у розмірі 11930731,26 грн. В частині порушення строків реєстрації податкових накладних від 15.05.2018р. №2 (сума штрафу – 49.597,48грн.), від 31.05.2018р. №3 (сума штрафу – 320,00грн.), від 31.05.2018р. №4 (сума штрафу – 306,26грн), від 31.05.2018р. № 5 (сума штрафу – 54,97грн.), від 31.05.2018р. №6 (сума штрафу – 69,59грн.), від 31.05.2018р. №7 (сума штрафу – 62,47грн.), від 14.08.2018р. №1 (сума штрафу – 17.083,58грн.), від 30.09.2018р. №8 (сума штрафу – 542,17грн.), від 31.12.2018р. №12 (сума штрафу – 1.985,04грн.), від 31.01.2019р. №6 (сума штрафу – 4,66грн.) суд дійшов висновку про наявність в діях позивача порушення встановлених законом термінів, та як наслідок правомірності застосування штрафних санкцій на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про їх обґрунтованість, виходячи з наступного.
ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (ст. 1 ПК України).
Єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами (п.14.1.60 ст.14 ПК України).
Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Згідно положень п. 201.1 ст. 201 ПК України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
Згідно з п.120-1.1 ст.120-1 ПК України, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів; 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
Правові основи функціонування системи електронного адміністрування ПДВ регулюються статтею 200-1 ПК України та регламентуються Порядком електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569 "Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість".
Згідно з приписами ст. 200-1 ПК України, система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку: суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних; суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України; суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.
Пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу визначено формулу, за якою обчислюється сума податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних: УНакл =   ?НаклОтр +   ?Митн +   ?ПопРах +   ?Овердрафт -   ?НаклВид -   ?Відшкод -   ?Перевищ, складовою якої, зокрема, є показник ?Перевищ - загальна сума перевищення податкових зобов`язань, зазначених платником у поданих податкових деклараціях з урахуванням уточнюючих розрахунків до них, над сумою податку, що міститься в складених таким платником податкових накладних та розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до змін, внесених до ПК України Законом України від 21.12.2016 року №1797-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні", зокрема статтю 200-1 цього Кодексу доповнено пунктом 200-1.9, яким передбачено, що у разі якщо у платника податку загальна сума податкових зобов`язань, зазначених ним у поданих податкових деклараціях з урахуванням уточнюючих розрахунків до них, перевищує суму податку, що міститься в складених таким платником податкових накладних та розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних (?Перевищ), а сума, визначена пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу (?Накл), є недостатньою для реєстрації таким платником податкової накладної або розрахунку коригування до такої податкової накладної за звітні періоди виникнення такого перевищення, платник податку має право зареєструвати податкову накладну або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку, що дорівнює значенню показника ?Перевищ, зменшеного на суму задекларованих до сплати податкових зобов`язань за періоди починаючи з 1 липня 2015 року (включаючи податкові зобов`язання, які були сплачені платником податку, та податкові зобов`язання, які не були сплачені платником податку) та збільшеного на значення показника ?ПопРах незалежно від значення показника ?Накл, визначеного відповідно до пункту 200-1.3 цієї статті.
Платник податку має право зареєструвати в порядку, визначеному абзацом першим цього пункту, тільки податкові накладні за звітні періоди, в яких виникло перевищення податкових зобов`язань, зазначених платником у поданих податкових деклараціях з урахуванням уточнюючих розрахунків до них, над сумою податку, що міститься в складених таким платником податкових накладних та розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН (?Перевищ).
Ідентичні правила містяться в п.9, п.9-1 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №569 (далі - Порядок № 569). При цьому, згідно з п.11 вказаного Порядку, показники, зазначені у п.9 цього Порядку, обліковуються в розрізі платників податку наростаючим підсумком:
- з 1 липня 2015 року - для платників, що зареєстровані платниками податку до 1 липня 2015 року;
- з дати реєстрації платником податку, зазначеної у реєстрі платників податку, - для платників, що зареєстровані платниками податку після 1 липня 2015 року.
Пунктом 12 Порядку № 569 визначено, що якщо сума, обчислена відповідно до пункту 9 цього Порядку, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній, яку платник податку повинен зареєструвати в Реєстрі, такий платник перераховує необхідну суму коштів з поточного рахунка на електронний рахунок.
Відповідно до п.13 вказаного Порядку, ДФС автоматично обчислює суму податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі. 
Як вірно зазначив суд першої інстанції, у спірних правовідносинах під дію п.200-1.9 ст.200-1ПК України підпадають податкові накладні: №4 від 28.02.2018р., №10 (виписана 02.05.2018р. із датою складання 28.02.2018р.), №1 від 05.09.2018р., №6 від 28.12.2018р., №1 від 25.01.2019р.
Податковим органом не заперечувалось під час розгляду справи, що вищевказані податкові накладні подавались підприємством на реєстрацію, проте не були зареєстровані у зв`язку з відсутністю доступної для їх реєстрації суми.
Разом з тим, в даному випадку були наявні показники, які відповідали умовам визначеним п.200-1.9 ПК України, а тому податкові накладні мали бути зареєстровані на суму податку за формулою, що дорівнює значенню показника ?Перевищ, зменшеного на суму задекларованих до сплати податкових зобов`язань за періоди починаючи з 1 липня 2015 року (включаючи податкові зобов`язання, які були сплачені платником податку, та податкові зобов`язання, які не були сплачені платником податку) та збільшеного на значення показника ?ПопРах незалежно від значення показника ?Накл, визначеного відповідно до пункту 200-1.3 цієї статті.
Отже позивач правомірно надсилав на реєстрацію вищевказані податкові накладні у межах сум ПДВ, визначених згідно п.200-1.9 ПК України, а податковим органом безпідставно не було враховано вищевказані норми.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника на положення пункту 201.10 статті 201 ПК України, яким встановлено, зокрема, що платник податку має право зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну та/або розрахунок коригування, складені починаючи з 1 липня 2015 року, в яких загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200 1 цього Кодексу. Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200 1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов`язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Так, пункт 201.10 статті 201 ПК України є чинним у редакції Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII, в який не було внесено зміни після доповнення статті 200-1 ПК пунктом 200-1.9 згідно з Законом України від 21.12.2016 року № 1797-VIII. Саме цей закон прийнятий пізніше у часі,   тому при подоланні колізій положень нормативно-правового акта слід надавати перевагу нормі, що прийнята пізніше, тобто пункту 200-1.9 статті 200.1 Податкового кодексу України.
На підставі викладеного, у спірних правовідносинах суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, надавши перевагу пункту 200-1.9 статті 200.1 ПК України, яка надає право реєстрації податкової накладної на суму податку, що дорівнює значенню показника ?Перевищ, зменшеного на суму задекларованих до сплати податкових зобов`язань за періоди починаючи з 1 липня 2015 року (включаючи податкові зобов`язання, які були сплачені платником податку, та податкові зобов`язання, які не були сплачені платником податку) та збільшеного на значення показника ?ПопРах незалежно від значення показника ?Накл, визначеного відповідно до пункту 200-1.3 цієї статті.
Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.07.2019 року у справі №2040/6453/18.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів звертає увагу, що підстави для відступлення від правової позиції Верховного Суду судом не встановлені, а сторонами не повідомлені.
З приводу застосування штрафу за порушення термінів реєстрації податкової накладної №1 від 08.02.2018р., колегія суддів зазначає, що законодавець передбачив можливість застосування до платника податків наслідків несвоєчасної реєстрації податкової накладної, передбачених статтею 120-1 ПК України, лише за наявності його вини.
Так, відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Під час розгляду представник позивача вказував, що підприємством вчинялись необхідні дії щодо реєстрації вищевказаної податкової накладної у термін передбачений законодавством в Єдиному реєстрі податкових накладних, проте з незалежних від нього причин вказана накладна зареєстрована органом ДФС поза межами визначеного законодавством строку.
Так, згідно наданого листа Харківської філії ПАТ “Укртелеком” від 27.06.2019 року    №707-ВИХ-HR-63К400-2019 підтверджено факт технічних несправностей (аварії) на телекомунікаційній лінії у період 28.02.2018 року по 01.03.2018 року.
Колегія суддів зазначає, що відсутність відповідальності ДФС за порушення обміну інформацією, що виникла внаслідок несправності будь-яких засобів телекомунікаційного зв`язку, некоректна робота телекомунікаційної системи, не тягне за собою визнання вини платника податків у порушенні строків реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.
А відтак, враховуючи, що причиною несвоєчасної реєстрації податкової накладної від 08.02.2018р. №1 є дія обставин непереборної сили (аварія на лінії телекомунікаційних мереж), на думку колегія суддів, виключає вину позивача у несвоєчасній реєстрації цієї податкової накладної.
Доводи контролюючого органу щодо фізичної можливості здійснити реєстрацію цієї податкової накладної з іншого технічного пристрою, який розміщений поза межами місцезнаходження заявника, визнається судом фактично необґрунтованим, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки подія виникнення податкових зобов`язань (відображених у податковій накладній) мала місце у межах господарської операції з ремонту військової техніки, що відповідає визначенню державної таємниці у розумінні Закону України “Про державну таємницю”. Отже, реєстрація податкової накладної від 08.02.2018р. №1 поза межами місцезнаходження заявника є об`єктивно неможливою.
Посилання скаржника на той факт, що довідка ПАТ “Укртелеком” складена лише 27.06.2019 року не спростовує викладені в ній обставинами та не впливає на факт відсутності вини позивача у вказаних правовідносинах.
Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 року (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі. Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами (ст. 46 Конвенції).
Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskalv. Poland).
Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatismutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява №36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII).
Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelasv. Croatia).
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:             1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);            4) безсторонньо неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оскільки несвоєчасна реєстрація податкових накладних №1 від 08.02.2018р., №4 від 28.02.2018р., №10 виписана 02.05.2018р. із датою складання 28.02.2018р., №1 від  05.09.2018р., №6 від 28.12.2018р., №1 від 25.01.2019р.  відбулася не з вини позивача,  колегія суддів дійшла висновку про неправомірне застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 11930731,26 грн. на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові  особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.   
Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості податкового повідомлення-рішення в оскаржуваній частині.
Частиною 2   ст.55 Конституції України   передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1   статті 5 КАС України   встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що позивачем не оскаржувалась в адміністративному порядку відмова у реєстрації вищевказаних податкових накладених, оскільки дана обставина не позбавляє його встановленого права на оскарження в судовому порядку спірного податкового повідомлення-рішення.
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року по справі №520/8380/19 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.П. Бенедик	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.І. Гуцал    Л.О. Донець   	
Повний текст постанови складено  07.02.2020 року.