П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/3831/19 
Головуючий у 1-й інстанції:   Салюк П.І.  
Суддя-доповідач:  Мацький Є.М. 
23 січня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Мацького Є.М. 
суддів:  Сушка О.О.  Боровицького О. А. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Шепетівське автотранспортне підприємство 16807" на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року (ухвала постановлена у м. Хмельницький, дату складання повного тексту ухвали та час її постановлення не зазначено) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Шепетівське автотранспортне підприємство 16807" до Шепетівського управління Державної казначейської служби України Хмельницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. У листопаді 2019 року ПАТ "Шепетівське автотранспортне підприємство 16807" звернулось до суду з позовом, у якому просило:
- визнати протиправними дії Шепетівського управління Державної казначейської служби України Хмельницької області щодо невиконання наказу Господарського суду Хмельницької області від 27 серпня 2019 року, виданого на підставі рішення Господарського суду Хмельницької області від 01 серпня 2019 року у справі №924/391/19, які полягають у припиненні безспірного списання коштів з усіх рахунків УПСЗН Шепетівської райдержадміністрації з 28 жовтня 2019 року, крім рахунка відкритого для виконання Програми для забезпечення виконання рішень суду;
- зобов`язати Шепетівське управління Державної казначейської служби України Хмельницької області здійснювати безспірне списання (стягнення) коштів з усіх рахунків Управління соціального захисту населення Шепетівської районної державної адміністрації на виконання Наказу Господарського суду Хмельницької області від 27 серпня 2019 року, виданого на підставі рішення Господарського суду Хмельницької області від 01 серпня 2019 року у справі №924/391/19, крім платежів зазначених в абзаці 2 п. 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

2. У обґрунтування своїх вимог зазначило, що відповідач протиправно з посиланням на Програму для забезпечення виконання рішень суду на 2019-2020 роки, затверджену рішенням сесії Шепетівської районної ради 23.10.2019 року №1/44-2019, блокує рахунки УПСЗН Шепетівської райдержадміністрації протиправними, з яких необхідно списати кошти на виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 01 серпня 2019 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.11.2019 у відкритті провадження в адміністративній справі відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. Скаржник, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та прийняти нове судове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

5. Скаржник зазначив, що судом першої інстанції не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 905/2087/17, згідно з якою спори, які виникають під час здійснення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, своїх повноважень щодо виконання судових рішень, відповідно до Порядку, розглядаються адміністративними судами згідно з нормами, визначеними КАС України.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

6. Судом встановлено, що 27 серпня 2019 року на виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 01 серпня 2019 року видано наказ № 924/391/19 про примусове виконання рішення. 

7. Згідно даного наказу постановлено стягнути з Управління соціального захисту населення Шепетівської районної державної адміністрації на користь ПАТ «Шепетівське автотранспортне підприємство 16807» 1577024,03 грн. заборгованість з компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян та 23655,31 грн. відшкодування судового збору. 

8. Даний наказ направлено для примусового виконання до Шепетівського управління Державної казначейської служби України Хмельницької області.

9. 31 жовтня 2019 року на адресу ПрАТ «Шепетівське АТП 16807» надійшов інформаційний лист Шепетівського УДКСУ №01-25/291, у якому зазначено, що у зв`язку з прийняттям Програми для забезпечення виконання рішень суду на 2019-2020 роки, затвердженої рішенням сесії Шепетівської районної ради 23.10.2019 року №1/44-2019, кошти з боржника будуть стягуватись з вищезазначеної програми в межах бюджетного фінансування. Також повідомлено, що на виконання даної програми на 2019 рік передбачено кошти у сумі 2000,00 грн.

10. Вважаючи дії відповідача щодо блокування рахунків УПСЗН Шепетівської райдержадміністрації протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству, позивач звернувся до суду.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

11. Позивач вважає, що відповідач протиправно з посиланням на Програму для забезпечення виконання рішень суду на 2019-2020 роки, затверджену рішенням сесії Шепетівської районної ради 23.10.2019 року №1/44-2019, блокує рахунки УПСЗН Шепетівської райдержадміністрації протиправними, з яких необхідно списати кошти на виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 01 серпня 2019 року.

12. Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав. 

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

13. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

14. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

15. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

16. У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання (стаття 6 Закону України «Про виконавче провадження»).

17. Аналогічне положення закріплено в частині першій статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відповідно до якого  примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

18. Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

19. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

20. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.  Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частини перша, друга статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

21. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

22. Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Держказначейство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно з пунктом 3 Положення основними завданнями Держказначейства є: 1) реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів;  2) внесення на розгляд міністра фінансів України пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах.

Пунктом 9 Положення передбачено, що Держказначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

За правилами пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Держказначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій)).

За положеннями зазначеного Порядку безспірне списання коштів за рішенням судів здійснюється з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань, а в разі їх відсутності територіальний орган Держказначейства надсилає боржнику вимогу, якою зобов`язує здійснити дії, спрямовані на виконання рішення суду та пошук відкритих асигнувань. У такому випадку орган Держказначейства може заборонити боржнику здійснювати інші видатки, окрім захищених статей, передбачених Бюджетним кодексом України.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

22. Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, дійшов висновку, що оскільки примусове виконання рішення відбувається на виконання Наказу Господарського суду Хмельницької області, тобто на виконання рішення господарської юрисдикцій, а позивач також оскаржує дії виконавців, вчинених на виконання Наказу Господарського суду Хмельницької області, то вирішення даного спору відноситься до юрисдикції Господарського суду Хмельницької області в порядку господарського судочинства.

23. Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду з урахуванням такого.

24. З матеріалів справи вбачається, що позивач, як стягувач за Наказом Господарського суду Хмельницької області від 27 серпня 2019 року, виданого на підставі рішення Господарського суду Хмельницької області від 01 серпня 2019 року у справі №924/391/19, оскаржує дії Шепетівського управління Державної казначейської служби України Хмельницької області, яке у даному випадку виступає у ролі виконавця з примусового виконання вказаного рішення суду.

25. Аналіз наведеного вище законодавства в сукупності дає підстави для висновку про те, що Держказначейство не є ані органом примусового виконання судових рішень, ані учасником, зокрема стороною виконавчого провадження, і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а є встановленою Порядком особою, що, зокрема, здійснює безспірне списання коштів за рішеннями судів про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів.

26. Відповідно до положень пункту 15 Порядку дії органів Держказначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Держказначейства або суду. Проте в цьому Порядку не зазначено, до якого суду оскаржуються рішення, дії або бездіяльність органів Держказначейства.

27. Разом з тим Закон України «Про виконавче провадження» установлює правило, згідно з яким рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 цього Закону). Водночас можливості та порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Держказначейства цим Законом не визначено.

28. Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», який визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус, також не визначено порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Держказначейства.

29. Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

30. Наведені норми права є підставою для висновку про те, що ГПК України та Закон України «Про виконавче провадження» передбачають порядок оскарження лише рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час примусового виконання ними судових рішень і лише до судового органу, який видав виконавчий документ.

31. Водночас Держказначейство - не орган примусового виконання судових рішень, як уже зазначалося в цій постанові, а згідно з пунктом 1 Положення центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через міністра фінансів України, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

32. Зі свого боку, згідно з положеннями частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

33. Згідно із частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження

34. Отже, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість позивача оскаржити бездіяльність відповідача до господарського суду, який видав виконавчий документ.

35. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі № 905/2087/17.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТОМ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

36. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

37. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

38. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

39. Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

40. Згідно зі ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

41. Суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права при розгляді даної справи, внаслідок чого ухвалу про відмову у відкриття провадження у справі слід скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Шепетівське автотранспортне підприємство 16807" задовольнити.
Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року  скасувати.
Справу направити до  Хмельницького окружного адміністративного суду  для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Постанова суду складена в повному обсязі 23 січня 2020 року.

Головуючий	 	 	Мацький Є.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сушко О.О.    Боровицький О. А.