КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                   
Справа № 759/18485/17                                                             Головуючий у 1-й інст. - Ул`яновська О.В.
Апеляційне провадження №22-ц/824/2389/2020                                                    Доповідач - Рубан С.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
         04 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   головуючого судді          Рубан  С.М.
                                   суддів                     Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є. 
                                   при секретарі              Клець О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Ул`яновської О.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,- 
 
В С Т А Н О В И В :
 
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на його користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 337 713 грн 12 коп та судовий збір.
Посилається на те, що 06.06.2015 року по вул. Шевченка у м. Каневі трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , внаслідок якої транспортний засіб ОСОБА_1 був пошкоджений та став непридатний до експлуатації, а  ОСОБА_2  отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. У зв`язку з цим було відкрито кримінальне провадження, в рамках якого проведено судову авто-технічну експертизу, за результатами якої складено висновок №4-397 від 04.11.2015року, згідно якого у діях  ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 13.1, 13.3 ПДР та фактично його визнано винним у зазначеному ДТП.  О скільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» позивач звернувся до товариства із повідомленням про ДТП, однак станом на день подання позову страхове відшкодування не було виплачено.
          Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019  року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
          Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди у розмірі 337 713 грн 12 коп., витрати по сплаті судового збору: 3377 грн 12 коп - судовий збір за подання позову та 5065 грн 70 коп. - судовий збір за подання апеляційної скарги. 
          Посилається на те, що постановою старшого слідчого СВ Канівського відділення національної поліції Золотоніського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015250160000337 від 06.05.2017 року встановлено наявність у діях ОСОБА_2 порушення ПДР України, які перебувають у прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали та направлено матеріали для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. Проте, згідно відповіді Канівського міськрайонного суду Черкаської області  від 02.05.2019 року №1.4/55/2019, відносно ОСОБА_2 матеріали справи про адміністративне правопорушення внаслідок ДТП по АДРЕСА_1 , яка мала місце 06.06.2015 року станом на 02.05.2016 року для розгляду до Канівського міськрайонного суду Черкаської області не надходили. 08.06.2015 року позивач звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» з повідомленням про ДТП, яка сталася 06.06.2015 року та надав всі необхідні документи. Твердження суду про те, що позивач у позовній заяві не зазначив доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається не відповідають дійсності, оскільки спростовуються наявними у справі доказами, а саме матеріалами кримінального провадження № 12015250160000337, у тому числі експертними висновками №4/397 від 04.11.2015 року №973/16-23 від 03.02.2016 року, а також постановою від 06.05.2017 року про закриття кримінального провадження № 12015250160000337 та матеріалами страхової справи, в тому числі висновком про вартість спричинених збитків від 31.08.2015 року. 
           Представник ПАТ «Страхова група «ТАС» подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що 04.08.2015 року позивач звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» з повідомленням про дорожньо - транспортну пригоду, яка сталася 06.06.2015 року. 27.04.2016 року ПАТ «Страхова група «ТАС» надіслало позивачу листа з проханням надати заяву про страхове відшкодування, проте позивач не звертався до страховика з відповідною заявою. Позивачем не надано доказів про встановлення судом вини водія забезпеченого транспортного засобу у вчиненні ДТП, тобто доказів виникнення цивільно - правової відповідальності, оскільки вина встановлюється лише в судовому порядку при притягненні винної особи до кримінальної або адміністративної відповідальності. Таким чином, ПАТ «Страхова група «ТАС» не має підстав для виплати страхового відшкодування. Згідно п.4 Полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4556645 від 13.01.2015 року страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн., франшиза 250 грн. Жодним договором або законом не  передбачена солідарна відповідальність ОСОБА_2 та ПАТ «Страхова група «ТАС», тому вимоги позивача безпідставні. 
          Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що належних та допустимих доказів в обгрунтування розміру завданої шкоди саме відповідачем, наявність такої шкоди скаржником суду не надано. Не вирішено питання щодо встановлення винних осіб у вчиненні ДТП. Кримінальне провадження закрите та судове рішення у справі не ухвалювалось, тому право позивача на отримання страхового відшкодування відповідачем передчасне. Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими.            
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.
Відповідач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечили посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.
Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження встановленої вини відповідача у вчиненій ДТП та завдання матеріальної шкоди ОСОБА_1 . Крім того, згідно відповіді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02.05.2019 року №1.4/55/2019, відносно ОСОБА_2 матеріали справи про адміністративне правопорушення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди по вул. Шевченка у м. Києві, яка мала місце 06.06.2015 року станом на 02.05.2016 року для розгляду до Канівського міськрайонного суду Черкаської області не надходили.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).    
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 06.06.2015 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю мотоцикла «Triumph» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та мотоцикла «Qingqі» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 39-42).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4556645 від 13.01.2015 року (а.с. 95).
07.06.2015 слідчим СВ Канівського відділення поліції Золотоніського ВП ГУ НП у Черкаській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12015250160000337 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі того, що 06.06.2015 року близько 15 год. 00 хв. у м. Каневі по вул. Шевченка, неподалік готелю «Княжа Гора» відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження (а.с. 11).
Згідно висновку експерта №973/16-23 від 03.02.2016року проведеного в кримінальномупровадженні №12015250160000337 від 07.06.2015рокувстановлено, що експертним шляхом не видалося можливим визначити механізм зіткнення мотоциклів (а.с. 80-84).
06.05.2017 року постановою закрито кримінальне провадження №12015250160000337 від 07.06.2015 року, у зв`язку з тим, що у діях учасників дорожньо-транспортної пригоди відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 86).
04.08.2015 року позивач звернувся до АТ «СГ «ТАС» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка трапилася 06.06.2015року (а.с. 96- 97).
ПАТ «СГ «ТАС» повідомив  ОСОБА_1 листом від 21.06.2016 року про відмову у виплаті страхового відшкодування з підстав не подання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року у порушення ст. 37. 1. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 92, 93).
Згідно висновку про вартість відновленого ремонту мотоцикла «Triumph» д.н.з.  НОМЕР_1  складає 337 713 грн 12 коп. (а.с. 103-123).
Згідно ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами встановленими ст. 89 цього кодексу.
Стаття 286 КК України передбачає кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами.
Стаття 124 КУпАП України передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобілів, доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Згідно ст. 224 КУпАП України справи про адміністративні правопорушення передбачені ст. 124 КУпАП розглядаються районними, районними у містах, міськими міськрайонними судами.
Як вбачається з відповіді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02.05.2019 року №1.4/55/2019, відносно  ОСОБА_2  матеріали справи про адміністративне правопорушення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди по вул. Шевченка у м. Каневі, яка мала місце 06.06.2015 року станом на 02.05.2016рокудля розгляду до Канівського міськрайонного суду Черкаської області не надходили (а.с. 172).
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тобто, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи.
Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року N6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, (ч. 2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з йоговини.
Згідно ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Всупереч положенню п.п. 4, 5, ч. 2 ст.175 ЦПК України, п. 7 Постанови Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позивач у своїй позовній заяві виклав лише позовні вимоги, але не вказав доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову. 
Відповідно до ч.ч. 1,2,3 Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.ч. 1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Тобто, рішення суду має ґрунтуватися на доказах наданих стронами відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України, а не на припущеннях сторін. 
Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4556645 від 13.01.2015 року.
Згідно п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до п.36.2. ст.36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. 
Таким чином, для отримання страхового відшкодування потерпілим особам необхідно звернутись до страховика у передбаченому законодавством порядку із заявою про страхове відшкодування.
Згідно п.37.1.4. ст.37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №910/7449/17, закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не звертався до ПАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про страхове відшкодування.
Позивачем не надано доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження встановлення судом вини ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, матеріали справи таких доказів також не містять.
Оскільки не доведена вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася 06.06.2015 року, тобто не виникла цивільно- правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, у  ПАТ «Страхова група «ТАС» не було підстав для виплати страхового відшкодування. 
Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно полісу №АІ/4556645 від 13.01.2015 року страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн., франшиза - 250 грн. 
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 просить стянути солідарно з ОСОБА_2 та ПАТ «Страхова група «ТАС» матеріальну шкоду заподіяну внаслідок ДТП, проте жодним договором та законом не передбачена солідарна відповідальність страховика та особи, яка завдала шкоди.  
Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши надані докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.
Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019  року - залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
           Повний текст постанови складено 07 лютого 2020 року.

              Головуючий                                     Рубан С.М.  
 
              Судді                                                 Заришняк Г.М.
 
                                Мараєва Н.Є.