ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2020 р.	Справа № 820/2131/18	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калитки О. М.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., місце складання м. Харків, повний текст складено 10.09.19 року по справі № 820/2131/18
за позовом      Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод"  
до      Головного управління ДФС у Харківській області              
про скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Приватне акціонерне товариство "Харківський тракторний завод", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0001331309 від 25.01.2018 року про нарахування штрафу та пені за несвоєчасне перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 5248102,33 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0001331309 від 25.01.2018 року про нарахування штрафу та пені за несвоєчасне перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 5248102,33 грн. є протиправним та таким, що порушує права позивача, оскільки нараховані суми штрафів та пені не підтверджуються даними обліку позивача. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 у справі № 820/2131/19 задоволено адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішення.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0001331309 від 25.01.2018 року про нарахування штрафу та пені за несвоєчасне перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 5248102,33 грн.
Відповідач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав.
Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, Приватне акціонерне товариств "Харківський тракторний завод" знаходиться на обліку в Головному управлінні ДФС у Харківській області.
29 січня 2018 року позивачем було отримало рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0001331309 від 25.01.2018 року про нарахування штрафу та пені за несвоєчасне перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 5248102,33 грн. у розмірі 4506967,05 грн. штрафу та 741135,28 грн. пені.
Підприємством позивача оскаржено вказане рішення №0001331309 від 25.01.2018 року в адміністративному порядку до ДФС України, проте відповідно до рішення про результати розгляду скарги від 12.03.2018 року, ДФС України залишило рішення №0001331309 від 25.01.2018 року без змін.
Позивач, не погодившись із рішенням контролюючого органу звернувся до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки контролюючим органом протиправно не було враховано ухвали Господарського суду Харківської області у справі № 922/1882/16 від 14.07.2016 та у справі № 922/2334/17 від 26.07.2017, а також умови планів досудової санації позивача, які не було належним чином відображено у обліковій картці платника податків, що, як наслідок, потягло за собою подальше врахування здійснених підприємством сплат в рахунок погашення заборгованості, що в такому випадку виникла протиправно, то наявні підстави вважати рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0001331309 від 25.01.2018 року про нарахування штрафу у розмірі 4506967,05 грн. та пені у розмірі 741135,28 грн. за несвоєчасне перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 5248102,33 грн. протиправним.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, проте з інших мотивів та підстав.
Згідно статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальне обов`язкове соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ)  єдиний внесок на загальнообов`язкове державне страхування (далі - ЄСВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ст. 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Так, відповідно до абзаців 1 та 2 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.
Відповідно до положень ч.5 ст.9 Закону № 2464-VІ сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування.
Згідно з положеннями ст. 9 Закону № 2464-VІ днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу/доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.
Відповідно до ч. 11, 12 ст. 9 Закону № 2464-VІ у разі не своєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Згідно п.2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VІ орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
При цьому, відповідно до положень ч.10 ст. 25 Закону № 2464-VІ на суму недоїмки нараховується неня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
Матеріалами справи підтверджено, що спірне у даній справі рішення під 25.01.2018 року №0001331309 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 5248102,33 грн. в тому числі штрафна санкція в сумі 4506967,05 грн. та пеня у сумі 741135,28 грн. нараховані за період з 22.07.2016 по 18.01.2018 за подані платником деклараціями за період з червня 2016 по листопад 2017.
При цьому, формування рішення 25.01.2018 року №0001331309 відбувалось на підставі інтегрованої картки платника за 2016 - 2017 роки.
Натомість, ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.07.2016 у справі № 922/1882/16 було задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" про затвердження плану санації до порушення провадження у справі про банкрутство. Затверджено план санації ПАТ "ХТЗ ім. С. Орджонікідзе" до порушення провадження у справі про банкрутство, схвалений рішенням загальних зборів кредиторів, яке оформлене протоколом № 1 від 09.06.2016, терміном дії 12 місяців. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів позивача, який поширюється на вимоги кредиторів, що виникли до затвердження плану санації.
Крім того, після спливу терміну досудової санації у справі №922/1882/16, ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.07.2017 у справі № 922/2334/17 був затверджений план досудової санації позивача та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе", терміном на 12 місяців.
Відповідно до ч.8 ст.6 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом процедури санації боржника до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство діє мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Таким чином, згідно умов затвердженого судом плану санації Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" та положень вищезазначеної норми права, виконання зобов`язань позивача перед кредиторами, які були нараховані до 14 липня 2016 року були відстрочені на 12 місяців, тобто до 13 липня 2017 року.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що введення мораторію не поширюється на поточні зобов`язання платника податку.
Так, згідно з положеннями частин першої, другої статті 19 Закону № 2343-ХІІ (в редакції Закону № 4212-VI) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Абзацами третім, четвертим частини третьої цієї статті встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
Окремо в частині п`ятій цієї статті міститься застереження, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів.
Системний і порівняльний аналіз наведених норм свідчить, що правове регулювання застосування до боржника, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом, штрафних (фінансових) санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) під час мораторію на задоволення вимог кредиторів із набранням чинності Законом № 4212-VI не змінилося, а встановлена цими правовими нормами заборона щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій стосується грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), на які поширюється мораторій (термін виконання яких настав до дня введення мораторію, який співпадає з днем порушення судом справи про банкрутство боржника). Підтвердженням цього є законодавче визначення поняття мораторію, яке включає в себе: 1) зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство зобов`язань, термін виконання яких настав до дня введення мораторію; 2) припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань. До таких заходів відносяться неустойка (штраф, пеня), інші штрафні (фінансові) санкції, стосовно нарахування (застосування) яких і встановлено заборону.
Таке тлумачення норм, якими встановлено правий режим мораторію на задоволення вимог кредиторів, відповідає суті мораторію: він вводиться господарським судом одночасно із порушенням справи про банкрутство, а відтак стосується тих вимог, які мали місце на дату прийняття відповідного рішення судом.
Оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли (термін виконання яких настав) після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення. Підставою для припинення нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших видів санкцій за всіма видами заборгованості боржника є прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, що визначено нормою абзацу п`ятого частини першої статті 38 Закону № 2343-ХІІ в редакції Закону № 4212-VI (абзац четвертий частини першої статті 23 Закону № 2343-ХІІ, чинній до 19 січня 2013 року).
Отже, встановлена нормою абзацу четвертого частини четвертої статті 12 Закону № 2343-ХІІ (в редакції, чинній до 19 січня 2013 року) заборона щодо нарахування неустойки (штрафу, пені), застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника. Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
Такий правовий висновок сформульовано Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 2340/4157/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення від 07.08.2018 №0096781309.
У цій постанові судова палата відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11 вересня 2018 року (справа № 823/2240/17) та від 14 травня 2019 року (справа № 2340/4250/18).
Також у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 2340/4157/18 зазначено, що так само норма абзацу четвертого частини четвертої статті 12 Закону №2343-ХІІ (в редакції, чинній до 19 січня 2013 року) була застосована Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України до подібних правовідносин, зокрема в постанові від 2 грудня 2014 року у справі № 21-543а14 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» до управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області про скасування рішення.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 листопада 2018 року у справі №5023/10655/11 за заявою Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» до Державного підприємства «Завод ім. В. О. Малишева» про визнання банкрутом щодо застосування норм абзацу двадцять четвертого статті 1, частини четвертої статті 12 Закону №2343-XII (в редакції, чинній до 19 січня 2013 року) не відступила від цієї правової позиції, вказавши, що мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну. Поточні вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом.
Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №920/1093/17 та від 18 червня 2019 року у справі №812/1044/16. Таке правозастосування відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 4 липня 2011 року, 7 травня 2012 року, 11 червня 2012 року, 1 жовтня 2012 року, 26 травня 2013 року (справи №№ 21-144а11, 21-289а11, 21-179а12, 21-298а12, 21-34а13 відповідно).
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вказує, що у зв`язку з введенням в дію мораторію ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.07.2016 у справі № 922/1882/16 щодо Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" виникла заборона щодо нарахування неустойки (штрафу, пені), застосування санкцій протягом дії мораторію, а саме з 14.07.2016 по 13.07.2017, на заборгованість що виникла до 14.07.2016.
Проте, така заборона не поширюється на застосування штрафних санкцій у разі порушення виконання Публічним акціонерним товариством "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли (термін виконання яких настав) після введення мораторію.
Таким чином, за порушення сплати поточних зобов`язань з 14.07.2016 по 13.07.2017, зокрема зі сплати єдиного внеску, податковий орган повинен був нарахувати штрафні санкції без врахування заборгованості, яка виникла до 14.07.2016 та яку було відстрочено мораторієм до 13.07.2017.
Натомість, з матеріалів справи встановлено, що податковим органом не було належним чином відображено у обліковій картці платника податків нарахування штрафних санкцій за період з 14.07.2016 по 13.07.2017, без врахування заборгованості, яка виникла до 14.07.2016 що, як наслідок, потягло за собою подальше врахування здійснених підприємством сплат в рахунок погашення заборгованості, яку було відстрочено мораторієм.
При цьому, у зв`язку з веденням в дію мораторію ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.07.2017 у справі № 922/2334/17 податковий орган повинен був окремо відобразити в обліковій картці платника податків нарахування штрафних санкцій за період з 14.07.2017 по 25.07.2017 (період закінчення терміну дії відстрочення задоволення вимог кредиторів позивача, який був поширений на вимоги кредиторів, що виникли до 14.07.2016) та окремо відобразити в обліковій картці платника податків нарахування штрафних санкцій за порушення сплати поточної заборгованості з 26.07.2017 (тобто з моменту введення в дію мораторію згідно ухвали у справі №922/2334/17).
Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 року у справі №820/4674/18 позов Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод" до Східної об`єднаної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, Головного управління ДФС у Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; зобов`язано Східну об`єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області та Головне управління ДФС у Харківській області провести станом на 14.07.2016 коригування в інтегрованій картці платника податків Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод", шляхом внесення даних про відстрочення оплати нарахованих станом на 14.07.2016 сум штрафу та пені за несвоєчасну оплату єдиного внеску до 13.07.2017; в іншій частині позову - відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2019 року апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод", Головного управління ДФС у Харківській області - залишено без задоволення; рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 по справі № 820/4674/18 залишено без змін.
Відповідно до приписів ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, зі змісту судового рішення у справі №820/4674/18 вбачаються висновки суду стосовно того, що враховуючи ухвали Господарського суду Харківської області у справі № 922/1882/16 від 14.07.2016 та у справі № 922/2334/17 від 26.07.2017, умов планів досудової санації позивача, податкові органи, які здійснюють адміністрування сплати єдиного внеску, повинні були відстрочити підприємству сплату штрафу та пені за рішенням, які були нараховані згідно з рішенням №12/0000194000 від 17.06.2016 на загальну суму 1131846,03 грн. з 14.07.2016 по 13.07.2017, а також списати штраф та пеню з єдиного внеску, які були нараховані до 26.07.2017, зокрема за рішеннями №12/0000194000 від 17.06.2016 на загальну суму 1131846,03 грн. та №0000444000 від 26.12.2016 на загальну суму 504389,33 гривні.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що контролюючим органом неправомірно застосовано штрафну санкцію за несвоєчасне перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 5248102,33 грн. у розмірі 4506967,05 грн. штрафу та 741135,28 грн. пені., оскільки контролюючим органом протиправно не було враховано ухвали Господарського суду Харківської області у справі № 922/1882/16 від 14.07.2016 та у справі № 922/2334/17 від 26.07.2017, а також умови планів досудової санації позивача, які не було належним чином відображено у обліковій картці платника податків, що, як наслідок, потягло за собою подальше врахування здійснених підприємством сплат в рахунок погашення заборгованості, що в такому випадку виникла протиправно
При цьому, колегія суддів вказує, що якщо встановлено невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано та що без неї оспорюваний акт в іншій частині не втрачає свою цілісність, значення, що узгоджується із правовою позицією Вищого Адміністративного Суду України, викладеною в постанові від 17 лютого 2011 року у справі К-17781/07.
Разом з цим, колегія суддів, надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру штрафної (фінансової) санкції, застосованої контролюючим органом, не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо зміни підстав застосування штрафної (фінансової) санкції та визначення її розміру.
Отже, до складу повноважень суду не входять питання проведення документальної перевірки платника податків на предмет встановлення наявності або відсутності порушень податкового законодавства та визначення суми податкового зобов`язання. Суд виключно досліджує прийняті рішення суб`єкта владних повноважень на предмет їх правомірності.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що якщо частину оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яку суд вважає неправомірним, виокремити неможливо, то таке податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню повністю.
Скасування рішення контролюючого органу повністю у такій ситуації дає йому можливість визначити в установленому законодавством порядку правильне рішення, зокрема, через прийняття нового рішення.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи зазначене вище, колегія суддів прийшла до висновку про те, що відповідачем у спірних відносинах допущено протиправну поведінку щодо нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 5248102,33 грн. у розмірі 4506967,05 грн. штрафу та 741135,28 грн. пені без врахування ухвал Господарського суду Харківської області у справі № 922/1882/16 від 14.07.2016 та у справі № 922/2334/17 від 26.07.2017.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку проте, що рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0001331309 від 25.01.2018 року не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, оскільки прийнято необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та непропорційно.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод", але з інших мотивів та підстав, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року по справі № 820/2131/18  змінити з мотивів і підстав його прийняття.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.М. Калитка	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.В. Мельнікова    С.С. Рєзнікова   	
Повний текст постанови складено  02.03.2020 року