КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №  355/833/19   Головуючий у суді першої інстанції: Коваленко К. В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/791/2020  Головуючий: Гаращенко Д. Р.
 
16 січня 2020 року                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
головуючого судді                       Гаращенка Д.Р.
суддів                                     Невідомої Т.О., Пікуль А.А.  
розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою  представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Баришівського районного суду Київської області від 07 жовтня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2019 року Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Просило стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 19 362,20 грн; стягнути судовий збір 1921,00.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, підписав заяву № б/н від 29.10.2013 року згідно якої отримав кредит в розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. 
Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого станом на 22.05.2019 року утворилась заборгованість в розмірі - 19362,20 грн., з яких:7287,13 гри. - заборгованість за тілом кредита;4064,21 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита;0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;5773,09 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;839,57 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн;а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина).898.20 грн. - штраф (процентна складова).
Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 07 жовтня 2019 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник АТ КБ «Приватбанк» - Крилова О. Л. подала апеляційну скаргу, вважає, що воно прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права .
            В обґрунтування апеляційних вимог Крилова О. Л. зазначила, що не погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність договірних зобов`язань між сторонами, про недоведеність укладення кредитного договору, видачі кредиту та картки.
Апелянт зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач особисто заповнив анкету-заяву та підписуючи її висловив свою згоду з формою договору та його умовами.
Свою згоду з умовами договору відповідач підтвердив користуючись наданими Банком коштами, знімаючи кошти з банкомату та частковим погашенням заборгованості. 
Судом не враховано, що АТ КБ виконав свої зобов`язання перед відповідачем відповідно договору. Надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту. 
Відповідач свої зобов`язання по договору не виконав, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості.
Розрахунок заборгованості відображає рух коштів за карткою, є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, відображає стан нарахувань в певні періоди часу.
Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем не надано. 
Апелянт зазначив, що відповідач не скористався своїм правом відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини.
            До апеляційної скарги апелянт додав виписку по картковим рахункам ОСОБА_1 та довідку про підписання кредитного договору № б/н та видачу кредитної картки.  
Відповідно до  ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що 29.10.2013 року ОСОБА_1    підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 12). 
Відповідно до змісту анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір,  що підтверджується підписом у заяві.
Відповідно до умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с. 14-28).
Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем станом на 22.05.2019 року відповідач має заборгованість - 19362,20 грн., з яких:7287,13 гри. - за тілом кредита; 4064,21 грн. - за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - за нарахованими відсотками; 5773,09 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 839,57 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн;а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). 898.20 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 8-11).
Наданий банком розрахунок підписаний від імені представника банку без зазначення прізвища, імені та по батькові останнього та його посади. 
Розрахунок заборгованості не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість; не містять даних про наявність на день підписання анкети-заяви кредитного ліміту в розмірі, вказаному в позові (6000 грн); не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку (а.с. а.с. 8-11).
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг із Умов і правил надання банківських послуг не містить підпису ОСОБА_1 (а.с. 13-28);
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що Банком не доведено позовні вимоги. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами. Не доведено укладення кредитного договору з відповідачем, видачі кредиту та картки. Умови та правила не містять підпису відповідача, тому їх не можна вважати складовою договору, погодженою сторонами його істотних умов, вірності нарахувань та відповідно заборгованості перед Банком.  
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту укладення із відповідачем договору на умовах, зазначених позивачем, та факту видачі кредиту, що свідчить про недоведеність порушення відповідачем прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, й відсутність підстав для задоволення позовних вимог.        
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, шо  АТ КБ «ПриватБанк», не надало суду доказів оформлення та укладання між сторонами договору та відповідно отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про наявність між сторонами договірних відносин про надання банківських послуг.
Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта про те що відповідач не відкликав свою згоду на укладення договору, а тому, на думку апелянта, погодився з усіма умовами та правила договору, які між сторонами було погоджено про усі істотні умови. 
Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
У відповідності до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За умовами заяви позичальника, остання разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. 
 Суд першої інстанції надав вірну оцінку долучених до позовної заяви доказам на підтвердження позовних вимог та прийшов до висновку, що не може прийняти їх як належні та допустимі, оскільки як зазначено вище, в анкеті-заяві відповідачем не зазначено яку кредитну карту він бажає оформити.  Не можливо розібрати чи підписував відповідач саме ці Умови та Правила, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.
Колегія суддів погоджується з обгрунтуванням суду першої інстанції звертаючи увагу на ту обставину, що позивачем в порушення ст.81 ЦПК України, не надано доказів того, що платіжна картка, яка  передбачена умовами Заяви (а.с.12), була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк її дії,  що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку.
Розрахунок заборгованості, не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.
Наданий розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на виписці по картковим рахункам ОСОБА_1 та довідці про підписання кредитного договору № б/н та видачу кредитної картки, що не були досліджені судом першої інстанції (а.с. 71-54).
Дані докази не були подані до суду першої інстанції на підтвердження позовних вимог.
Колегія суддів вивчаючи матеріали справи встановила, що на час розгляду справи судом першої інстанції,  позивачем не було надано доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.6 ст.81 ЦПК) .
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що  підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Колегія суддів встановила, що у позовній заяві уповноваженим представником позивача висловлено клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача.
Заявляючи у відповідності до вимог ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи за її відсутності особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.
Відповідно до ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи,  поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Колегія суддів вважає, що враховуючи наявні у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмові докази дійшла обґрунтованого висновку про відсутність обставин, за яких даний позов підлягав би до задоволення.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до матеріалів справи представник АТ «Приватбанк» Гаренко Н. В. подала клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.7).  
Відповідно до Клопотання представник АТ «Приватбанк» Гаренко Н. В., просила розглянути справу за відсутності позивача. Вказала, що позовні вимоги АТ «Приватбанк» підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ «ПРИВАТБАНК» відсутні (а.с. 6).
Колегія суддів вважає, що позивачем свідомо було подано наявні у матеріалах справи докази, які останній вважав достатніми для підтвердження своїх позовних вимог.
Колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скаги про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення. 
Рішення Баришівського районного суду Київської області від 07 жовтня 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів, з дня складання повного тексту постанови суду, безпосередньо до Верховного Суду.
 
Головуючий                                                                                             Д.Р. Гаращенко
 
 Судді                                                                                                   Т.О. Невідома
 
                                                                                                                               А.А. Пікуль