Постанова
Іменем України
 
22 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 758/7022/15-ц
 
провадження № 61-1849св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач) 
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  публічного акціонерного товариства «Родовід банк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року у складі судді                      Ларіонової Н. М. та рішення апеляційного суду м. Києва від 27 вересня                   2017 року у складі суддів: Українець Л. Д., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., та касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення апеляційного суду  м. Києва від 27 вересня 2017 року у складі суддів: Українець Л. Д., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., 
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товаристве «Родовід банк»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід банк» (далі - ПАТ «Родовід банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 13 березня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 39.1/АК-002.07.2, згідно умов якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму                                   18 700 доларів США на строк до 13 березня 2014 року зі сплатою 9 % річних. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 09 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 9 815 доларів 46 центів США та 390 571 грн 51 коп., з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом - 9 815 доларів 46 центів США, загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості -         326 607 грн 31 коп., сума пені за несвоєчасне погашення плати за обслуговування кредиту - 5 078 грн 22 коп., 3 % річних від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту та процентами - 54 447 грн 04 коп.,                                3 % річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 846 грн 37 коп., сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості зі сплати за обслуговування кредиту - 3 592 грн 57 коп.
З урахуванням наведеного банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 815 доларів 46 центів США та 390 571 грн 51 коп.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01 серпня                     2016 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заборгованість за кредитом сплачена відповідачем в межах виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса, яким стягувалось заборгованість за прострочений кредит в розмірі 14 885доларів 13 центів США, а тому вимоги позивача за цим позовом в частині стягнення з відповідача простроченої заборгованості за кредитом в розмірі є безпідставними. Позивач не скористався своїм правом на стягнення в судовому порядку саме в доларах заборгованості за кредитом, який надавався відповідачу у доларах. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги в частині стягнення простроченої заборгованості за кредитом є не заснованими на законі та спростовані наданими суду доказами, в зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити за безпідставністю. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення суми пені, 3 % річних та суми інфляційних виплат суд виходить з того, що позивач реалізував своє право на дострокове стягнення з відповідача одержаного кредиту та сплати нарахованих за ним процентів шляхом звернення на заставлене майно за виконавчим написом нотаріуса від 02 квітня 2010 року, який виконаний 13 березня 2015 року, а відтак зобов`язання між сторонами за вищевказаним кредитним договором припинені 13 березня 2015 року. Позивач звернувся до суду 19червня                     2015 року, а тому період пені, за який позивач може ставити питання про її стягнення, є з 19 червня 2014 рокута по 13 березня 2015 року, а період 3 % річних та інфляційних витрат - з 19 червня 2012 року по 13березня 2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, після виконавчого напису нотаріуса                       від 02 квітня 2010 рокувідповідач не сплачувала позивачеві сум, зобов`язання за кредитним договором між сторонами тривали до 13 березня 2015 року, а тому суд вважає, що на час звернення до суду позивачем пропущений строк позовної давності для стягнення пені за період до                             19червня 2014 року, а для стягнення 3% річних та інфляційних витрат - до                19червня 2012 року. Як вбачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором, сума пені, 3 % річних та інфляційних втрат розрахована позивачем з урахуванням того, що відповідач має прострочену заборгованість за тілом кредиту. В зв`язку з чим суд погоджується із запереченнями представника відповідача в цій частині, що сума боргу після винесення судового рішення зменшувалася, а тому і                               3 % річних також підлягали зменшенню пропорційно частково сплаченому боргу, однак наданий позивачем розрахунок не містить таких розрахунків. Оскільки суд прийшов до висновку, що відповідач не має заборгованості перед позивачем за тілом кредиту, то суд, виходячи з меж заявлених вимог, не приймає до уваги надані позивачем розрахунки до позову та в ході судового розгляду, в зв`язку з чим вважає за необхідне в цій частині позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд переглядав справу неодноразово. 
Рішенням апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції, позов задоволено частково. Стягнуто із                    ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 73 785 грн 75 коп., з яких: пеня за прострочення тіла кредиту - 42 443 грн 77 коп., пеня за прострочення процентів -                                   3 375 грн 55 коп., 3 % річних від суми простроченого кредиту -                                 25 906 грн 20 коп., 3 % річних від суми прострочених процентів -                              2 060 грн 23 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що із виконавчого напису вбачається, що ПАТ «Родовід Банк» використав своє право та достроково стягнув заборгованість за кредитним договором у розмірі                                        16 587 доларів 64 центи США (в тому числі кредит та проценти в сумі                         16 118 доларів 89 центів США) та 5 489 грн 29 коп.  шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, зазначивши гривневий еквівалент в сумі                 131 457 грн 05 коп.У свою чергу ОСОБА_1 виконала свої зобов`язання за Кредитним договором, сплативши 13 березня 2015 року банку                                           138 646 грн 34 коп. під час виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса № 393 від 02 квітня 2010 року. Таким чином, доводи позивача щодо наявності станом на 09 червня 2015 року у ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та процентами є безпідставними. Щодо позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості в розмірі 326 607 грн 31 коп. та                          3 % річних від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту та процентами у розмірі 54 447 грн 04 коп., із позовною заявою ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду 12 червня 2015 року, а стягнути пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами позивач просив станом на 09 червня 2015 року. Однак,  ОСОБА_1  погасила заборгованість за кредитом та процентами 13 березня 2015 року шляхом перерахування коштів на депозитний рахунок органу ДВС. Таким чином, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами підлягає стягненню з відповідача за період з 12 червня 2014 року по                          12 березня 2015 року.Враховуючи заявлений відповідачем трирічний строк позовної давності та сплату заборгованості 13 березня 2015 року, із ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню 3 % річних від суми простроченого кредиту та суми прострочених процентів за період з 12 червня 2012 року по 13 березня 2015 року. Щодо позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне погашення плати за обслуговування кредиту в розмірі 5 078 грн 22 коп., 3% річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту в розмірі 846 грн 37 коп., суми інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості зі сплати за обслуговування кредиту в розмірі 3 592 грн 57 коп., банком фактично включена умова щодо плати за обслуговування кредиту, зокрема, умова здійснити платіж за дії, які споживач здійснює на користь банку та дії, які банк здійснює на власну користь. Оскільки положення підпункту 1.5.1 пункту 1.5 кредитного договору щодо встановлення щомісячної плати в розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту є несправедливим згідно Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості зі плати за обслуговування кредиту.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1)Доводи касаційної скарги ПАТ «Родовід банк»   
У касаційній скарзі ПАТ «Родовід банк» просить скасувати судові рішення та задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд при прийнятті рішення не застосував положення статті 625 ЦК України. Також судами безпідставно відмовлено у позові в частині стягнення заборгованості за тілом та процентами. 
 
(2) Доводи касаційної скарги  ОСОБА_1 .
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що банк достроково стягнув із неї борг та змінив кінцевий строк виконання зобов`язання, а тому з 02 квітня 2010 року почався перебіг строку позовної давності. Таким чином, банк звернувся із позовом поза межами строку позовної давності. 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної
Інстанцій
Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню. 
Суди установили, що 13 березня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 39.1/АК-002.07.2. Згідно пунктів 1.1., 1.2., 1.5 кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 18 700 доларів США терміном по 13 березня 2014 року включно. Кредитні кошти надаються виключно на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів. Процентна ставка за кредитами за цим Договором встановлюється в розмірі 9 % річних.
02 квітня 2010 року в зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань щодо сплати обов`язкових платежів за користування грошовими коштами ПАТ «Родовід Банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва О. О. із заявою про вчинення виконавчого напису на Договорі застави № 39.1/АК-002.07.2 від 13 березня 2007 року. Згідно даної заяви загальна сума заборгованості ОСОБА_1 , що підлягає стягненню, станом на 02 квітня 2010 року становить 16 587 доларів 64 центи США та 5 489 грн 29 коп. 
До даної заяви банком долучено розрахунок заборгованості станом на                        02 квітня 2010 року, відповідно до якого загальна сума заборгованості становить 16 587 доларів 64 центи США та 5 489 грн 29 коп, з яких: кредит, в т. ч. прострочений - 14 885 доларів 13 центів США, проценти, в т. ч. прострочені - 1 233 доларів 76 центів США, пеня - 468 доларів 75 центів США, плата за проведення розрахунків, в т. ч. прострочена - 4 983 грн 68 коп.,                  пеня - 505 грн 61 коп. Загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 131 457 грн 05 коп. 
02 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О. О. вчинено виконавчий напис № 393 на суму                        131 457 грн 05 коп. 
На підставі виконавчого напису постановою виконуючого обов`язки начальника ВДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві Гріненко Л. І. від 21 вересня 2010 року відкрито виконавче провадження. 
13 березня 2015 року кошти в сумі 131 457 грн 05 коп. перераховані ОСОБА_1 на депозитний рахунок органу ДВС з призначенням платежу - оплата боргу за виконавчим провадженням ВП № 21459504. 
Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ «Родовід Банк» зазначав, що відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 09 червня 2015 року має заборгованість у розмірі                   9 815 доларів 46 центів США та 390 571 грн 51 коп., з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом - 9 815 доларів 46 центів США, загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості -                                          326 607 грн 31 коп., сума пені за несвоєчасне погашення плати за обслуговування кредиту - 5 078 грн 22 коп., 3 % річних від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту та процентами - 54 447 грн 04 коп.,                                3 % річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 846 грн 37 коп., сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості зі сплати за обслуговування кредиту - 3 592 грн 57 коп.
Згідно зі статтею 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Відповідач просив застосувати до вимог банку позовну давність. 
 
За змістом частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
 
В зв`язку з невиконанням позичальником умов договору банк 02 квітня                   2010 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва О. О. із заявою про вчинення виконавчого напису щодо звернення стягнення на предмет застави у рахунок дострокового повернення частини позики, що залишилася, відповідно змінивши строк виконання основного зобов`язання. 
 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
 
Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.
 
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) від 31 жовтня             2018 року). 
У пункті 3.9 кредитного договору сторони погодили, що за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів чи сплати за проведення розрахунків, позичальник зобов`язується сплачувати банку за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у пункті 1.5 цього Договору, від суми простроченого платежу.
Кінцевий строк виконання зобов`язання за кредитним договором -                         13 березня 2014 року - було змінено банком шляхом звернення банку до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого написущодо звернення стягнення на предмет застави у рахунок дострокового повернення кредиту, а тому нарахована після закінчення строку дії кредитного договору пеня стягненню не підлягає.
 
Апеляційний суд частково застосував до вказаних вимог позовну давність, а частково позов у цій частині задовольнив, проте позов банку в частині стягнення пені є необґрунтованим.
Суд першої інстанції відмову у позові в цій частині мотивував неналежністю розрахунків заявлених сум, проте вимога щодо стягнення нарахованої після закінчення строку дії кредитного договору пені є необґрунтованою, тому в цій частині судові рішення підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у позові. 
Щодо стягнення сум на підставі статті 625 ЦК України, банк не погоджується із частковим задоволенням позову в цій частині, а боржник посилається на пропуск банком строку позовної давності за цими вимогами. 
Правовий аналіз положень статей  526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати  Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
Таким чином, з видачею виконавчого напису нотаріуса у 2010 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 13 березня 2015 року (дата останнього платежу з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за  увесь час прострочення до                13 березня 2015 року.
Аналогічні висновки щодо застосування положень статті 625 ЦК України у кредитних правовідносинах викладені у постанові Великої Палати  Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). 
Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).
Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.   
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином              (стаття 599 ЦК України), а тому 13 березня 2015 року (дата остаточного погашення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса) і є датою, коли зобов`язання відповідача перед банком за кредитним договором припинилося. 
Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. 
Враховуючи заявлений відповідачем трирічний строк позовної давності та сплату заборгованості 13 березня 2015 року, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із ОСОБА_1 на користь банку                         3 % річних від суми простроченого кредиту та суми прострочених процентів за період з 12 червня 2012 року по 13 березня 2015 року.
Щодо доводів банку про безпідставну відмову у позові в частині стягнення заборгованості за тілом та процентами, необхідно зазначити таке. 
Із виконавчого напису вбачається, що ПАТ «Родовід Банк» використав своє право та достроково стягнув заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 587 доларів 64 центи США (в тому числі кредит та проценти в сумі                         16 118 доларів 89 центів США) та 5 489 грн 29 коп.  шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, зазначивши гривневий еквівалент в сумі                 131 457 грн 05 коп. 
У свою чергу ОСОБА_1 виконала свої зобов`язання за Кредитним договором, сплативши 13 березня 2015 року банку 138 646 грн 34 коп. під час виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса № 393 від 02 квітня 2010 року. 
Таким чином, доводи позивача щодо наявності станом на 09 червня                     2015 року у ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та процентами є безпідставними.
(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Статтею 412 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша).
 
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя).
 
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта).
 
Отже, судові рішення у справі необхідно скасувати у частині вирішення позовних вимог про стягнення пені із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині за необґрунтованістю. 
 
В іншій частині підлягає залишенню без змін рішення апеляційного суду відповідно до статті 410 ЦПК України. 
 (3) Щодо судових витрат
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Враховуючи те, що за наслідками остаточного розгляду справи позов задоволено на 4,5 %, понесені позивачем судові витрати за подання позову у розмірі 3 654 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 4 019 грн 40 коп., за перше подання касаційної скарги у розмірі 4 384 грн 80 коп. та за друге подання касаційної скарги у розмірі 7 308 грн підлягають відшкодуванню відповідачем у межах 4,5 % задоволених позовних вимог, а саме - у розмірі 871 грн 47 коп. 
 
Відповідно із банку на користь ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню судовий збір за перше подання касаційної скарги у розмірі 9 208 грн 80 коп. та за друге подання касаційної скарги у розмірі 4 384 грн 80 коп. у межах 95, 5 % відхилених позовних вимог, тобто у розмірі 12 981 грн 88 коп.
 
Відповідно до вимог частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
 
Враховуючи викладене, на підставі частини десятої статті 141 ЦПК України із банку на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця у стягненні судових витрат у розмірі  12 110 грн 41 коп. 
 
Керуючись статтями 141, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Родовід банк»  та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -задовольнити частково.  
 
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року скасувати у частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до ОСОБА_1 про стягнення пені.
 
У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до ОСОБА_1 про стягнення пені відмовити. 
 
В іншій частині рішення апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року залишити без змін. 
 
Стягнути із публічного акціонерного товариства «Родовід банк»  на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 12 110 грн 41 коп.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.  
 
Головуючий                                                                     В. М. Сімоненко 
 
Судді:                                                                                А. А. Калараш  
 
                                                                                             С. Ю. Мартєв
 
                                                                                         Є. В. Петров  
 
                                                                                          С. П. Штелик