ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року		Справа № 594/1373/19 пров. № А/857/61/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Старунського Д.М.
при секретарі судового засідання – Пильо І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 9 грудня 2019 року у справі №594/1373/19 (суддя Губіш О.А., м.Борщів) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП) в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 22.10.2019 серія ДП18 №594945 (далі - Постанова) та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 9 грудня 2019 року позов задоволено. Постанову скасовано.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило Управління, яке із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В доводах апеляційної скарги наводячи окремі обставини справи та норми матеріального права вказує, на те, що позивач не надав жодних доказів, які б спростовували факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП). Наголошує, що факт вчинення позивачем правопорушення зафіксовано на нагрудну камеру поліцейського ВО-00032, результатом чого і стало винесення Постанови. Відтак, вважає, що оскаржувана Постанова є достатнім доказом вчинення позивачем відповідного порушення.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином у порядку визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС), а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження скоєння позивачем адміністративного правопорушення, а відео з НВ – 00032 надане скаржником не відображає факту вчинення правопорушення, а відтак виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності, тому оскаржувана Постанова підлягає скасуванню.
Такі висновки цього суду є вірними, однак оскаржуване рішення суду не може бути залишено без змін, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 22.10.2019 о 14/00 год позивач керуючи на 395 км автодороги М-19, транспортним засобом «MAN реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом WIELTON д.н.з. НОМЕР_2 перевозив вантаж (буряк) насипом вище бортів напівпричепа, що могло призвести до його випадіння на проїжджу частину дороги або інший транспортний засіб, чим порушив вимоги пункту 22.3 (а) «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі – ПДР).
На підставі наведеного, відповідачем винесено Постанову, згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн (а.с.4).
Відповідно до пункту 22.3 ПДР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) перевезення вантажу дозволяється за умови, що він: а) не наражає на небезпеку учасників дорожнього руху; б) не порушує стійкості транспортного засобу і не утруднює керування ним; в) не обмежує водієві оглядовості; г) не закриває зовнішніх світлових приладів, світлоповертачів, номерних і розпізнавальних знаків, а також не перешкоджає сприйманню сигналів, що подаються рукою; ґ) не створює шуму, не піднімає пилу та не забруднює проїзну частину і навколишнє середовище.
Згідно пункту 22.4 ПДР вантаж, що виступає за габарити транспортного засобу спереду або ззаду більш як на 1 м, а за шириною перевищує 0,4 м від зовнішнього краю переднього або заднього габаритного ліхтаря, повинен бути позначений відповідно до вимог підпункту «з» пункту 30.3 цих Правил.
За змістом частини першої статті 122 КУпАП (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) порушення правил перевезення вантажів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису,у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями статті 283 КУпАП закріплено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У даному випадку для підтвердження порушення позивачем вимог ПДР відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП не надав жодного доказу, який би підтверджував факт події адміністративного правопорушення, а лише посилався на відео НВ ВО-00032 із нагрудної камери поліцейського на якому зафіксовано тільки розмову поліцейського ОСОБА_2 з позивачем, а саме роз`яснено причини зупинки, суті вчиненого правопорушення, роз`яснення прав позивачу, а також його заперечення щодо вчиненого правопорушення. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не може стверджувати про те, що вантаж (буряк), що перевозився позивачем був розміщений насипом вище бортів напівпричепа. На вказаному відео видно автомобіль та напівпричеп без будь-яких ознак того, що вантаж насипаний вище бортів.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковими твердження апелянта за якими складення Постанови з дотриманням вимог статті 283 КУпАП є достатнім доказом підтвердження вчиненого особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така Постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Зважаючи, що належних доказів фіксації вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху, що наведені у Постанові відповідачем не надано, а судом першої та апеляційної інстанцій не здобуто, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо необхідності скасування Постанови.
Відповідно до частини третьої статті 286 КАС за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Згідно частини четвертої статті 317 КАС зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Оскільки суд першої інстанції правильно по суті вирішив спір, однак при цьому не врахував того, що скасовуючи рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності він одночасно має право закрити справу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд визнає можливим, у зв`язку із неповнотою резолютивної частини рішення суду, змінити його шляхом внесення доповнення до цієї частини рішення.
Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315-316, 317, 321, 322, 325 КАС, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.                                                                       Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 9 грудня 2019 року змінити, доповнивши абзац другий резолютивної частини цього рішення після слів «скасувати» словами «і закрити справу про адміністративне правопорушення.».                                        В решті рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 9 грудня 2019 року залишити без змін.                                                                                                              Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	Д. М. Старунський