Постанова
Іменем України
12 лютого 2020 року 
м. Київ
справа № 320/9091/17
провадження № 61-2598св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2018 року у складі судді Бахаєва І. М. та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Воробйової І. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері.
Позов мотивований тим, що вона є матір`ю відповідача, пенсіонерка, власного житла не має, винаймає будинок, з чоловіком шлюб розірвано, їй не вистачає коштів, вона намагалась влаштуватись у будинок пристарілих, однак, їй відмовлено у зв`язку з тим, що у неї є діти і не підтверджено факт їхнього ухилення від її утримання.
Молодша дочка позивача ОСОБА_3 тривалий час перебуває за кордоном, з нею відсутній зв`язок. Відповідач матеріально їй не допомагає, тому вона була вимушена звернутися до суду з цим позовом.
Просила суд стягнути з відповідача щомісячно аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму з дня подачі позову на строк три роки.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2018 року, залишеного без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2018 року, позов  ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з    ОСОБА_2  на користь    ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, починаючи від дня подання позову 11грудня 2017 року строком на три роки, тобто до 11 грудня 2020 року. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 640,00 грн. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. У іншій частині позову відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що позивач є матір`ю відповідача, пенсіонер та потребує матеріальної допомоги. Крім того, законодавством не передбачено, що розмір аліментів, які стягуються на утримання батьків, зумовлений розміром прожиткового мінімуму.
Короткий зміст вимог касаційних скарг 
25 січня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2018 року, просила судові рішення скасувати та постановити нове про відмову в позові.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2019 року відкрито провадження у вказаній справі. 
У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду. 
27 січня 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не з`ясували всіх фактичних обставин справи, а саме, що у позивача є ще одна дочка - ОСОБА_4 , яка може також надавати допомогу, проте до участі у справі її не залучено. 
Крім того, суд не дав оцінку рішенню Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про позбавлення батьківських прав позивача щодо іншої дочки ОСОБА_4 .
Суди не звернули уваги, що відповідач не працює і не має доходів, має захворювання: позагоспітальна правостороння нижньодольова пневмонія ІІІ категорії, вузлова міома матки, хронічна анемія, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, гіпертензивне серце ступінь ІІ, ризик 2 СН 0 ст.
Позивач надала довідку, що є пенсіонером довічно та отримує пенсію 1 700,00 грн, проте не надала суду жодних належних та допустимих доказів, що вона потребує матеріальної допомоги.
Суд не надав роз`яснення, чому показання свідків визнано «дитячими спогадами». Законодавство не містить визначення терміну «дитячі спогади». Суди не звернули уваги, що свідки зазначили, що відповідач охайно одягнутою і нагодованою була завдяки бабусі. 
Суди не звернули уваги, що заперечення відповідача щодо позову ґрунтувалось на тій обставині, що ОСОБА_1 ухилялась від виконання своїх батьківських обов`язків, тому просила суд звільнити від обов`язку утримувати матір.
Відзив на касаційну скаргу 
Відзив до Верховного Суду не надійшов. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 року нородження (відповідач у справі), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 29 листопада 2017 року.
Її батьками є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (позивач).
23 квітня 1970 року шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірваний.  
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть НОМЕР_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 .
Її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 - позивач), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 29 листопада 2017 року. 
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 28 вересня 1995 року вирішено дозволити піклування над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , піклувальником призначено ОСОБА_11 . 
Згідно з рішенням Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 28 вересня 1995 року батько ОСОБА_12 - помер, мати ОСОБА_9 вихованням дитини не займається, місце знаходження не відомо.
ОСОБА_13 30 січня 1990 року уклала шлюб з ОСОБА_14 , прізвище подружжя - ОСОБА_13 , про що свідчить копія свідоцтва про одруження від 30 січня 1990 року серії НОМЕР_4 . 
Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 12 липня 1991 року ОСОБА_16 належить б. АДРЕСА_1 .
23 липня 1996 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_17 
ОСОБА_1 є пенсіонером довічно, про що свідчить копія пенсійного посвідчення від 21 березня 2006 року серії НОМЕР_5.
Згідно з довідкою Виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району від 04 листопада 2017 року № 8852 ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Житлового будинку на праві власності немає.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).
Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.
Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.
За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі.
Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Суд першої інстанції у рішення зазначив, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків необхідно враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.  
Верховний Суд зауважує, що згідно зі статтею 205 СК України, вирішуючи вказаний спір, суд має враховувати матеріальний стан сторін, тому суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права. 
Висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на належних і допустимих доказах у справі, суд їх дійшов без урахування підстав позову, норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, як на підставу позову про стягнення аліментів на її утримання з повнолітньої дочки ОСОБА_1 посилається на необхідність поміщення її в будинок для літніх людей. Отже, позовні вимоги не обґрунтовані потребою матеріальної допомоги, а лише необхідністю поміщення позивача в будинок для літніх людей.
З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, позивач  ОСОБА_1 не довела потребу у матеріальній допомозі, тому позов не підлягає задоволенню.
Формальний підхід до вирішення справи не сприяє здійсненню ефективного правосуддя, спрямованого на прийняття законних та справедливих рішень, а також захист прав та інтересів учасників судового розгляду.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами з урахуванням наданих доказів, але допущено неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваних рішень з ухваленням нового рішення про відмову у позові.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку позивачу відмовлено в позові, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення.
У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                            О. В. Ступак
Судді:                                                                                                        І. Ю. Гулейков  
                                                                                                                   А. С. Олійник
                                                                                                                   С. О. Погрібний
                                                                                                                   В. В. Яремко