ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року	Львів	Справа № 460/1330/19 пров. № 857/11478/19	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Гінди О.М., Заверухи О.Б.
за участі секретаря судового засідання         Луців І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року (суддя - Недашківська К.М., м. Рівне, повний текст судового рішення складений 12 вересня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,-

                                                      ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот» в червні 2019 року звернулося до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, у якому просив визнати протиправною та скасувати податкову вимогу форми «Ю» від 24.05.2019 №546-48, відповідно до якої сума податкового боргу по податку на прибуток становить 78559206 грн. 11 коп. В обґрунтування позовних вимог вказує, що спірна податкова вимога є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки винесена на підставі податкового повідомлення-рішення №0005821403, судове оскарження якого триває. Крім того, позивач вважає визнання у податковій вимозі суми пені у розмірі 22189119 грн. 11 коп. неправомірним, оскільки грошове зобов`язання по податковому повідомленню-рішенню №0005821403 у розмірі 56370086 грн. 00 коп. та штрафні санкції – 01 грн. 00 коп., набуло статусу узгодженого лише 24.04.2019 (постановлення судом апеляційної інстанції рішення) та з урахуванням 10-денного строку на сплату суми узгодженого грошового зобов`язання, така сума підлягала сплаті до 06.05.2019 (включно). Тобто позивач вважає, що період нарахування пені мав би бути з 07.05.2019 по 23.05.2019, а не з 11.03.2014 – як визначив фіскальний орган. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року у справі №460/1330/19 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені в позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.
Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Крім того, відповідачем з покликанням на постанову Кабінету Міністрів України  від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» заявлено клопотання про заміну його правонаступником - Офісом великих платників податків Державної податкової служби, яке з урахуванням положень статті 52 КАС України підлягає задоволенню.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що фіскальним органом проведено перевірку ПАТ «Рівнеазот» з питань повноти нарахування і сплати податків під час здійснення контрольованих операцій щодо імпорту природного газу з Ostchem HoldingLimited (Республіка Кіпр) за період з 01.09.2013 по 31.12.2013 та експорту мінеральних добрив на користь NF Trading AG (Швейцарська Конфедерація) за період з 01.09.2013 по 31.12.2013 та 01. 01.2014 по 31.12.2014.
На підставі Акта перевірки від 31.05.2017 №1209/28-10-14-03/05607824 винесено податкові повідомлення-рішення: від 14.08.2017 №0005821403, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 56370087,00 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 56370086,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 гривня (далі іменується – ППР №0005821403); від 14.08.2017 №0005831403, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік на суму 1619180352,00 грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року у справі №817/1737/17 визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України форми «Р» №0005821403 від 14.08.2017 та форми «П» №0005831403 від 14.08.2017.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України – задоволено; рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 у справі №817/1737/17 – скасовано; прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №817/1737/17 постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» в спеціальний фонд Державного бюджету України 25133256,58 грн (двадцять п`ять мільйонів сто тридцять три тисячі двісті п`ятдесят шість гривень п`ятдесят вісім копійок) несплаченого судового збору за подання адміністративного позову змінено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» 847151,29 грн (вісімсот сорок сім тисяч сто п`ятдесят одну гривню двадцять дев`ять копійок) судового збору. В іншій частині постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року – залишено без змін.
24.05.2019 відповідачем сформовано податкову вимогу форми «Ю» №546-48 про необхідність сплати до бюджету суми податкового боргу у загальному розмірі 78559206 грн. 11 коп., в тому числі: основний платіж – 56370086 грн. 00 коп., штрафні санкції – 01 грн. 00 коп., пеня – 22189119 грн. 11 коп.  
Вважаючи податкову вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що податкова вимога сформована контролюючим органом правомірно, сума пені визначена за належний період та у встановленому розмірі.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є правильними з таких міркувань.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України.
Відповідно до підпункту 14.1.153. пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкова вимога – письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Відповідно до абзацу першого пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Тобто, підставою для формування та надіслання платнику податків податкової вимоги є факт виникнення податкового боргу.
Підпунктом 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг – сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Підпунктом 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що грошове зобов`язання платника податків – сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до підпункту 54.3.2. пункту 54.3. статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування  або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Абзацом 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України встановлено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним  або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Грошове зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 56370087,00 грн., в тому числі: за податковим (основним) зобов`язанням в сумі 56370086,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 гривня (згідно ППР №0005821403) набуло статусу узгодженого в день набрання судовим рішенням законної сили – 24.04.2019.
Таким чином, контролюючим органом правомірно сформовано податкову вимогу в частині визначення суми податкового боргу у розмірі 56370087,00 грн., в тому числі: за податковим (основним) зобов`язанням в сумі 56370086,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 гривня (згідно ППР №0005821403).   
Позивач вказує на протиправність оскаржуваної податкової вимоги щодо визначення основного платежу у розмірі 56370086 грн. 00 коп. (сума грошового зобов`язання за ППР №0005821403), оскільки судове оскарження ППР №0005821403 триває. 
Суд апеляційної відхиляє такі доводи позивача та зазначає наступне.
Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами,  згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За правилами частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частина друга статті 255 КАС України).
Таким чином, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року, якою платнику податків відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправними та скасування ППР №0005821403 та №0005831403, набрало законної сили 24.04.2019, та є обов`язковим до виконання.
Більше того, колегія суддів зазначає, що постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №817/1737/17 постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» в спеціальний фонд Державного бюджету України 25133256,58 грн (двадцять п`ять мільйонів сто тридцять три тисячі двісті п`ятдесят шість гривень п`ятдесят вісім копійок) несплаченого судового збору за подання адміністративного позову, – змінено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» 847151,29 грн (вісімсот сорок сім тисяч сто п`ятдесят одну гривню двадцять дев`ять копійок) судового збору. В іншій частині постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року – залишено без змін.
Відтак, податкові повідомлення-рішення №0005821403 та №0005831403 є чинними та не скасованими у встановленому законом порядку.
Позивач також зазначає про протиправність податкової вимоги в частині нарахування суми пені у розмірі 22189119 грн. 11 коп., оскільки грошове зобов`язання на загальну суму 56370087,00 грн., в тому числі: за податковим (основним) зобов`язанням в сумі 56370086,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 гривня (згідно ППР №0005821403) набуло статусу узгодженого в день набрання судовим рішенням законної сили – 24.04.2019. Позивач вказує, що датою узгодження грошового зобов`язання є 24.04.2019, яке платник податків має сплатити протягом 10 днів, тобто до 06.05.2019; відтак період нарахування пені повинен становити: з 07.05.2019 (закінчення 10-денного строку на сплату узгодженого грошового зобов`язання) по 23.05.2019 (день, що передує дню формування податкової вимоги).
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими доводами позивача та зазначає наступне.
Відповідачем долучено до матеріалів справи розрахунок пені, який містить наступну інформацію: сума заниження податкового зобов`язання – 56370086 грн. 00 коп.; звітний податковий період, за який виявлено заниження – грудень 2013 року; граничний день сплати за звітний період – 11.03.2014; дата початку нарахування пені – 11.03.2014; дата закінчення нарахування пені – 03.05.2019; кількість календарних днів заниження податкового зобов`язання – 1842; сума нарахованої пені – 22189119 грн. 11 коп.
Відповідно до підпункту 129.1.1 пункту 129.1. статті 129 ПК України, нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).
Даною нормою чітко визначено підставу для нарахування пені: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки; та визначено початок періоду нарахування пені: починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного або судового оскарження).
Суд зазначає, що дана норма ПК України в частині визначення початку періоду нарахування пені містить посилання на строк сплати платником податків «податкового зобов`язання»; при чому, таке нарахування пені здійснюється у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваним в межах адміністративної справи №817/1737/17 ППР №0005821403 контролюючим органом збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 56370087,00 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 56370086,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 гривня.
При чому, збільшення грошового зобов`язання за ППР №0005821403 стосувалося саме заниження позивачем податку на прибуток підприємств у періоді, що перевірявся, на загальну суму 56370086,00 грн., в тому числі по періодах: за 2013 рік на суму 56370086,00 грн.
Відповідно до підпункту 14.1.156. пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове зобов`язання – сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). Дана норма була чинною в такій же редакції станом на 2013 рік.
Тобто, періодом заниження податкового зобов`язання з податку на прибуток є грудень 2013 року, а граничним терміном сплати такого податкового зобов`язання є 11.03.2014.
Таким чином, відповідачем правомірно включено до податкової вимоги суму пені у розмірі 22189119 грн. 11 коп., оскільки така пеня нарахована за належний період - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) – з 11.03.2014.
Зі змісту інтегрованої картки платника податків вбачається наявність станом на 31.05.2019 недоїмки у розмірі 56370087 грн. 00 коп. та пені у розмірі 22189119 грн. 11 коп.
Позивач також вказує, що відповідно до пункту 129.4. статті 129 ПК України, на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день. Дана норма містить посилання на поняття «грошове зобов`язання», яке стало узгодженим 06.05.2019. відтак контролюючий орган мав нарахувати пеню лише за період з 07.05.2019 по 23.05.2019.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими доводами та зазначає наступне.
Так, відповідно до пункту 129.4. статті 129 ПК України, на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
Дана норма ПК України стосується випадку нарахування пені за умов: (1) наявності суми грошового зобов`язання визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті; (2) наявність факту прострочення сплати грошового зобов`язання; (3) наявність факту погашення грошового зобов`язання з порушенням строків.  Тобто, якби позивач сплатив суму узгодженого грошового зобов`язання з порушенням строків сплати такої суми, то застосуванню підлягала б саме ця норма, оскільки пеня за даною нормою нараховується з дня прострочення сплати «грошового зобов`язання» до дня погашення (включно).
Застосування норми пункту 129.4 статті 129 ПК України є автономним та не стосується нарахування пені в порядку підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України.
Підпункт 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України визначає умови нарахування пені, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків «податкового зобов`язання», натомість нарахування пені в порядку пункту 129.4 статті 129 ПК України стосується строку прострочення сплати «грошового зобов`язання», включаючи день погашення
Дане також вбачається з конструкції норми пункту 129.4 статті 129 ПК України: «на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) … нараховується пеня».
Тобто, нарахування пені в порядку пункту 129.4 статті 129 ПК України відбувається на суму «грошового зобов`язання» (основне зобов`язання) та суму штрафних санкцій, та без урахування пені (що нарахована в порядку підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України).
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними. 
Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 316, 321, 325, 329 КАС України, суд, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» залишити без задоволення,  а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. Б. Заверуха  	
Повне судове рішення складено 06 лютого 2020 року.