ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

12 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 616/470/18

провадження № 22-ц/818/367/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого – Пилипчук Н.П.,

суддів – Кругової С.С., Маміної О.В. 

за участю секретаря – Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач :  ОСОБА_1 ,

відповідачі :  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування державної реєстрації речового права на земельну ділянку, повернення земельної ділянки власнику, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 27 вересня 2019 року, у складі судді  Рикова М.І.,

встановив :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якому просив визнати недійсним договір оренди землі від 03 березня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_2 та орендарем ОСОБА_3 щодо передачі в оренду земельної ділянки, площею 6,1638 га, кадастровий номер 6321481100:02:000:0139, розташованої на території Гнилицької Першої сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, право оренди, скасувати його державну реєстрацію та зобов`язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 6,1638 га, кадастровий номер: 6321481100:02:000:0139, розташовану на території Гнилицької Першої сільської ради Великобурлуцького району Харківської області. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати в сумі 2 555,60 грн.

Обґрунтовуючи позовну заяву посилався на те, що він є власником земельної ділянки, розташованої на території Гнилицької Першої сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, кадастровий номер: 6321481100:02:000:0139, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,1638 га, на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, який зареєстровано 15 лютого 2002 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № НОМЕР_1 . 

Після перенесеної позивачем тяжкої хвороби у вересні 2010 року до нього прийшов ОСОБА_2 та, посилаючись на розуміння стану здоров`я, запропонував йому свою допомогу з вищевказаною земельною ділянкою. 28 вересня 2010 року позивачем було видано довіреність, якою він уповноважив ОСОБА_2 , бути його представником, з терміном дії довіреності 20 років, отже термін дії довіреності до 28 вересня 2030 року. Разом з довіреністю позивач передав ОСОБА_2 оригінал Державного акта на належну на праві власності земельну ділянку.

Після видачі довіреності, у 2010 році ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 8 000 грн., пояснивши, що це річна плата за користування земельною ділянкою. У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про повернення земельної ділянки, оскільки як з`ясувалося, відповідач сам її обробляє, не погодивши це з позивачем. Проте ОСОБА_2 заявив, що земельну ділянку він купив у позивача за 8 000 грн. та може розпоряджатися нею на власний розсуд.

18 квітня 2014 року позивач звернувся до державного нотаріуса Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І., яка посвідчувала вказану вище довіреність, із заявою про її скасування. Внаслідок скасування довіреності в Єдиному реєстрі довіреностей було зареєстровано відомості про припинення довіреності.
В липні 2014 року позивач, з метою впорядкування документації на земельну ділянку та приведення її у відповідність до вимог діючого законодавства України, звернувся до Державного кадастрового реєстратора з питання проведення державної реєстрації належної йому на праві власності земельної ділянки, а також звернувся до директора МПП «Великобурлуцький земельний кадастр» із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 

21 липня 2014 року комплекс робіт по складанню технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) був виконаний. В цей же день було проведено державну реєстрацію належної позивачу на праві власності земельної ділянки. 13 серпня 2014 року було проведено державну реєстрацію речових прав на зазначену вище земельну ділянку та зареєстровано право власності. 15 серпня 2014 року було видано позивачу свідоцтво про право власності на нерухоме майно. 

В жовтні 2017 року позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області із запитом щодо надання йому інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, оскільки вирішив здати земельну ділянку в оренду. На запит отримав інформацію, що 12 жовтня 2015 року державним реєстратором Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області було здійснено державну реєстрацію права оренди, належної йому на праві власності земельної ділянки, ОСОБА_3 на підставі договору оренди землі б/н, виданого 03 березня 2014 року строком дії 40 років. Таким чином, про існування договору оренди від 03 березня 2014 року позивачу стало відомо лише 24 жовтня 2017 року. Договір оренди від 03 березня 2014 року укладено від імені ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності від 08.09.2010 року та ОСОБА_4 . Акт приймання-передачі земельної ділянки від 03 березня 2014 року, підписаний ОСОБА_2 (від імені позивача, на підставі довіреності від 08.09.2010) та ОСОБА_3 . Позивач стверджує, що 08 вересня 2010 року не видавав на ім`я ОСОБА_2 жодних довіреностей. Просить визнати договір оренди землі недійсним.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 27 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним Договір оренди землі № б/н від 03 березня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_2 на підставі довіреності від 08 вересня 2010 року та ОСОБА_3 , об`єктом оренди за яким є земельна ділянка, загальною площею 6,1638 га, кадастровий номер 6321481100:02:000:0139, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативно-грошовою оцінкою 114 600 грн., розташованої на території Гнилицької Першої сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, право оренди земельної ділянки за яким зареєстровано державним реєстратором Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області Марченко Іллею Леонідовичем, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25211882 від 12 жовтня 2015 року. Скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки № б/н від 03 березня 2014 року, укладеного між  ОСОБА_1 , від імені якого діяв  ОСОБА_2  на підставі довіреності від 08 вересня 2010 року та  ОСОБА_3 , вчиненого державним реєстратором Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області Марченком І.Л., згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25211882 від 12 жовтня 2015 року. Зобов`язано ОСОБА_3  повернути у власність ОСОБА_1  земельну ділянку, розміром 6,1638 га, що належать йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія НОМЕР_2 , індексний номер 25633017, виданий 15 серпня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки 6321481100:02:000:0139, яка розташована на території Гнилицької Першої сільської ради Великобурлуцького району Харківської області. Стягнуто з  ОСОБА_2  та ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору по 1 277,80 грн. з кожного.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує на те, що задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що не було повноважень у ОСОБА_2 на укладення від імені позивача договору оренди з ОСОБА_3 з причин начебто відсутності довіреності від 08.09.2019 року, посвідченої державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І., на яку йдеться посилання у самому договорі, а також, що договір оренди було підписано вже після присвоєння земельній ділянці нового кадастрового номеру, тобто після 21.07.2014 року, коли вже у ОСОБА_2 не було повноважень. Проте, заявник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що при досліджені доказів суд першої інстанції мав справу з опискою у договорі оренди, яку сторони допустили при визначені дати довіреності, та помилко вказали замість правильної дати 28.09.2014року було вказано 08.09.2014року. Очевидно, що суд мав можливість переконатися в цьому при дослідженні долученої до матеріалів справи довіреності від 28.09.2014року посвідченої державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І. Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що описка та відсутність довіреності, як юридичного факту - це різні за своєю правовою природою явища і як наслідок помилково ототожнив ці два поняття, також судом помилково ототожнились такі два поняття як підписання договору з моментом його укладення. Наголошує на тому, що в даному спорі важливо було встановити момент, з якого спірний договір оренди землі вважався укладений. Звертає увагу суду на те, що 28.09.2010 року позивач видав на ім`я ОСОБА_2 довіреність №2116, з усіма необхідними повноваженнями з питань володіння, користування та розпорядження належного позивачу на праві приватної власності нерухомого майна, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, визначаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд. Прийняття пропозиції на укладення договору оренди і погодження всіх істотних умов відбулося 03.03.2014року. Наслідком погодження істотних умов, стало укладення двостороннього договору від 03.03.2014року. Таким чином, 03.03.2014року - є моментом і датою укладення спірного договору. Зазначає, що навіть якщо припустити, що відкликання довіреності відбулося у спосіб визначений діючим законодавством і на момент внесення змін в частині нового кадастрового номера у ОСОБА_2 не було відповідних повноважень, то позивач не може вимагати більшого ніж визнання недійсними тих змін, які були погоджені Повіреним без повноважень.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скаргу ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні Договору оренди землі від 03 березня 2014 року не були дотримані вимоги ст.203 ЦК України, а саме було відсутнє вільне волевиявлення позивача ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення такого договору, що свідчить про наявність підстав для визнання його недійсним згідно ч.2 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 було отримано право власності на земельну ділянку, загальною площею 6,1638 га, кадастровий номер 6321481100:01:00:073 на підставі рішення виконавчого комітету Першої Гнилицької сільської ради народних депутатів від 20 березня 2001 року № 11, що вбачається з копії Державного акта серія Р2 № 736519 на право приватної на землю, виданого 15 лютого 2002 року (т.1 а.с.25-26).

28 вересня 2010 року ОСОБА_1 було видано довіреність, яка була посвідчена державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І., якою він уповноважив ОСОБА_2 , бути його представником. Термін дії довіреності - 20 років, тобто до 28 вересня 2030 року (т.1 а.с.21).

Із заяви ОСОБА_1 , поданою ним 18 квітня 2014 року до державного нотаріуса Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І., яка посвідчувала вказану вище довіреність, вбчається, що довіреність була скасована 18 квітня 2014 року (т.1 а.с.23). Внаслідок скасування довіреності, державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І в Єдиному реєстрі довіреностей було зареєстровано відомості про припинення довіреності, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 26662802 від 18.04.2014 р. (т.1 а.с.24).

Позивач зазначав, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серія Р2 № 736519 він віддав ОСОБА_2 разом з оригіналом довіреності, який вказані документи так і не повернув останньому, а тому 28 червня 2014 року у примірнику регіонального друкованого засобу масової інформації «СЛОБІДСЬКИЙ КРАЙ», серія та номер НОМЕР_3 ) було зроблено оголошення про його втрату, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.08.2014 року (т.1 а.с.30).

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6305731842018 від 14 березня 2016 року, 21 липня 2014 року відділом Держземагентства у Великобурлуцькому районі Харківської області, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), було проведено державну реєстрацію належної позивачу на праві власності земельної ділянки, розташованої на території Гнилицької Першої сільської ради Великобурлуцького району Харківської області вже за новим кадастровим номером: 6321481100:02:000:0139, за цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,1638 га (т.1 а.с.38-40).

На заміну втраченого Державного акта 15 серпня 2014 року позивачу було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 № 955805 на земельну ділянку, площею 6,1638 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6321481100:000:0139 (т.1 а.с.31).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 12.10.2015 року серії НОМЕР_5 , індексний номер витягу - 45492476, державна реєстрація оренди земельної ділянки загальною площею 6,1638 га, яка знаходиться на території Гнилицької Першої сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, кадастровий номер: 6321481100:02:000:0139, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та яка належить на праві власності ОСОБА_5 , 12 жовтня 2015 року було зареєстровано право оренди даної земельної ділянки за орендарем ОСОБА_3 (т.1 а.с.20).

Як вбачається з договору оренди землі б/н від 03 березня 2014 року, останній укладено від імені ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , на підставі довіреності від 08.09.2010 року, посвідченої державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І., зареєстрованої в реєстрі за № 2116, та ОСОБА_3 (т.1 а.с.17-18). Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки від 03 березня 2014 року ОСОБА_2 , діючи від імені позивача на підставі довіреності від 08.09.2010 року, передає, а ОСОБА_3 приймає в строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер: 6321481100:02:000:0139, площею 6,1638 га (т.1 а.с.19).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 24 жовтня 2017 року вбачається, що договір оренди землі, серія та номер: б/н. виданого 03.03.2014 року укладено на строк дії 40 років, орендар ОСОБА_3 (т.1 а.с.36-37).

Позивач вказував, що про існування договору оренди від 03 березня 2014 року йому стало відомо лише 24 жовтня 2017 року, після чого він написав заяву до прокурора та поліції та 15 листопада 2017 року слідчим Великобурлуцького відділення поліції Вовчанського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Ткачовим О.А. було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вказане вище кримінальне правопорушення та розпочато досудове розслідування за кримінальним провадженням № 42017221440000079, відкритим за ч.4 ст.358 КК України, яке на теперішній час триває, що підтверджується витягом з ЄРДР (т.1 а.с.34).

Крім того, позивач зазначає, що не давав згоди на укладення договору оренди землі з ОСОБА_3 , та взагалі не знав про укладення Договору оренди землі від 03 березня 2014 року.

При вирішенні справи суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права

Так, відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Законом України «Про оренду землі»,Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею14,16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі. Укладення договору оренди землі, зокрема укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності, здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотні умови договору оренди визначені в ст.15 Закону України «Про оренду землі» серед яких є і кадастровий номер земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис у договорі - це дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що підпадає під поняття «правочин» (ч. 1 ст. 202 ЦК України), і стверджує про волевиявлення сторони.

Підписуючи договір оренди, особа надає свою згоду не тільки на передачу земельної ділянки в оренду, а саме на передачу її в оренду на певних умовах (розмір орендної плати, строк договору та інше), а не підписання позивачем договору оренди свідчить про відсутність погодження істотних умов договору із власником земельної ділянки.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбаченестаттею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа (правова позиція Верховного суду України, висловлена у постанові від 18.12.2013 року у справі №6-127цс13).

Частиною першою статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з частиною третьої цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, третьої 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Статтею 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень свого прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною.

Відповідно до ч.1 ст.396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі від власника майна, відповідно до положень глави 29 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України в главі 29 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 Цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 

З матеріалів справи вбачається, що предметом оспорюваного правочину є земельна ділянка з кадастровим номером 6321481100:02:000:0139, між тим цей кадастровий номер був присвоєний спірній земельній ділянці лише 21.07.2014 року, що вбачається із наведеного витягу з Державного земельного кадастру. 

Отже, вочевидь договір, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 6321481100:02:000:0139 міг бути укладений лише після присвоєння такого кадастрового номеру, тобто після 21.07.2014 року.

На підставі належних та допустимих доказів судом встановлено, що повноваження ОСОБА_2 за довіреністю були припинені 18 квітня 2014 року. Отже, станом на час та після присвоєння спірній земельній ділянці кадастрового номеру 6321481100:02:000:0139 ОСОБА_2 не мав права діяти від імені власника спірної земельної ділянки. 

Представник відповідача вказує, що оспорюваний договір був укладений 03.03.2014 року, коли ОСОБА_2 мав повноваження діяти від імені позивача, а після присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру 6321481100:02:000:0139 в договір були лише внесені зміни шляхом викладення його у новій редакції.

Такі доводи представника відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки із змісту оспорюваного договору жодним чином не вбачається, що він є новою редакцією договору від 03.03.2014 року.

За встановлених обставин вірним є висновок суду першої інстанції про те, що договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 6321481100:02:000:0139, датований 03.03.2014 року укладений після 21.07.2014 року від імені ОСОБА_1 представником, який на той час вже не мав відповідних повноважень.

Той факт, що ОСОБА_2 був повідомлений про скасування довіреності від 28.09.2010 року, підтверджений показаннями свідка ОСОБА_6 не спростований належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що довіреність від 08.09.2010 року, яка була підставою повноважень ОСОБА_2 при укладенні договору від 03.03.2014 року – не існує. Представник відповідача не заперечував проти того, що довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 діяти від його імені була тільки одна від 28.09.2010 року, уточнив, що дата довіреності від 08.09.2010 року зазначена сторонами помилково.

Оскільки довіреність від 28.09.2010 року на час укладення оспорюваного договору була припинена, довіреності від 08.09.2010 року не існувало, тому вірним є висновок суду першої інстанції про укладення оспорюваного договору ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 без належних повноважень.

Належних та допустимих доказів того, що позивач схвалив дії повіреного та визнавав укладеним оспорюваний правочин суду не надано.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що станом на дату укладення договору оренди земельної ділянки з ОСОБА_3 право володіння та користування даною земельною ділянкою належало позивачу ОСОБА_1 , тобто відповідач ОСОБА_2 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення такого договору, тому відсутнє волевиявлення ОСОБА_1 щодо укладання такого договору.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, у зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 27 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                        С.С. Кругова         

                                                                               О.В. Маміна