Постанова 
Іменем України                                 

10 жовтня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 607/3451/16-ц
провадження № 61-24229сво18

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -  Висоцької В. С. (судді-доповідача)
суддів: Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Сімоненко В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 22 листопада 2016 року у складі судді Сливка Л. М. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 31 січня 2017 року у складі колегії суддів: Ткача З. Є., Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») 
з позовом, у якому просив стягнути з відповідача страхові витрати 
на поховання у розмірі 8 010 грн - виготовлення пам`ятника на могилі матері ОСОБА_2 , яка загинула внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Позовна заява мотивована тим, що 01 червня 2013 року водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки MAZDA 626, реєстраційний  номер НОМЕР_1 , порушив Правила дорожнього руху України та допустив зіткнення 
з автомобілем Honda CRV, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок зіткнення транспортних засобів водії ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та матір позивача ОСОБА_2 , яка була пасажиром в автомобілі Honda CRV, загинули. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля MAZDA 626 ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», згідно з договором страхування 
від 03 жовтня 2012 року.
За наслідками дорожньо-транспортної пригоди було порушено кримінальну справу. Постановою старшого прокурора прокуратури Тернопільської області від 21 серпня 2013 року на підставі пункту 5 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закрито у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .
На поховання матері позивач поніс витрати у розмірі 14 325 грн, 
які складалися з придбання домовини та ритуальних речей на суму 2 815 грн та виготовлення гранітного пам`ятника на суму 11 510 грн.
Разом із тим, ПрАТ «СК «Провідна» відшкодувала витрати у сумі 5 815 грн, 
а саме: витрати на придбання домовини, інших ритуальних речей у розмірі 
2 815 грн та витрати на виготовлення пам`ятника - 3 000 грн. У відшкодуванні витрат на виготовлення пам`ятника відповідач відмовив.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь 
ОСОБА_1 8 010 грн витрат на поховання - на спорудження надгробного пам`ятника. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПрАТ «СК «Провідна» 
не надало суду належних та допустимих доказів на спростування тверджень позивача щодо розміру витрат, понесених на виготовлення надгробного пам`ятника, а також відомостей про граничну вартість стандартних пам`ятників в м. Тернополі на час вирішення спору, тому вартість понесених витрат, що підлягали відшкодуванню, визначено згідно з накладною № 39 
за вересень 2013 року, виданою ТОВ «Волохонте-граніт» про оплату пам`ятника в сумі 11 510 грн.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від  31 січня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Провідна» відхилено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 листопада 2016 року залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, судове рішення ухвалено 
з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,  
ПрАТ «СК «Провідна» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували положення пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до яких витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості. Такий правовий висновок також викладений в ухвалі Верховного Суду України від 29 вересня 2010 року. 
Посилання судів першої та апеляційної інстанцій на накладну № 29, надану позивачем на підтвердження позовних вимог, є необґрунтованим, оскільки вона не свідчить про визначення граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості. 
Касаційна скарга також містить посилання на постанову правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві 
від 03 жовтня 2008 року № 45 «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» встановлено розміри вказаних витрат, зокрема в Тернопільській області, що відповідає правовому висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2013 року у справі № 6-37549св12. 
 
Заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня  2017 рок відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою цього ж суду від 11 вересня 
2017 року справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2019 року справу передано 
на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Мотиви передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
 
Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду виходила із того, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав застосування положень постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року № 45 «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», якими передбачено розмір витрат на поховання в залежності від регіону України, встановлених на дату прийняття такої постанови. 
Водночас, визначений у пункті 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір відшкодування, який не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, забезпечує реальне відшкодування особам здійснених ними витрат. 
Суди обґрунтовано застосували пункт 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до спірних правовідносин, чим забезпечили ефективний спосіб захисту особи, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. 
У постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі 
№369/10843/16-ц (провадження № 61-24491св18) колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про те, що при вирішенні спорів про страхове відшкодування у наведених вище випадках суди повинні застосовувати положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та враховувати відповідні роз`яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з відповідними змінами та доповненнями). Страховиком виплачену позивачу, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, суму страхового відшкодування у розмірі, визначеному постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року № 45 «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», якою передбачено розмір витрат на поховання залежно від регіону України. При цьому суди виходили з того, що сторони не подали інших доказів щодо граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож у Київській області.
Зазначене свідчить про існування різного підходу щодо застосування законодавчого врегулювання  відносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
01 червня 2013 року ОСОБА_3 , керуючи власним автомобілем марки «MAZDA 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем «Honda CRV», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 
Унаслідок зіткнення транспортних засобів водії ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 та пасажир автомобіля «Honda CRV» ОСОБА_2 - матір позивача ОСОБА_1 , померли на місці пригоди. Інші пасажири отримали ушкодження тяжкого та середнього ступеня важкості.
Вищевказані обставини та вину водія ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді підтверджено постановою про закриття кримінального провадження, винесеною старшим прокурором відділу прокуратури Тернопільської області 21 серпня 2013 року.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «MAZDA 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Строк дії договору -  з 12 жовтня 2012 року до 11 жовтня 2013 року.
ПрАТ «СК «Провідна» відшкодувало позивачу ОСОБА_1 витрати на виготовлення пам`ятника у розмірі 3 000 грн.
Відповідно до листа ПрАТ «СК «Провідна» від 27 березня 2015 року розмір відшкодування визначено на підставі постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року № 45 «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», у додатку до якої встановлено розмір витрат на виготовлення та встановлення пам`ятника для Тернопільського регіону в розмірі 3 000 грн.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
Намогильні споруди - пам`ятні споруди, що встановлюються на могилах 
та увічнюють пам`ять про померлих (абзац шостий статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу»).
Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.
У статті 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.
З 04 листопада 2012 року стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» діє в редакції Закону України № 5090-VI від 05 липня 2012 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до пункту 27.4. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції закону України від N  5090-VI від 05 липня 2012 року) страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, 
та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному законодавстві містяться правила відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника. 
За загальним правилом, у разі понесення таких витрат на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування 
є особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, а кредитором - особа, яка здійснила такі витрати. При цьому, у статті 1201 ЦК України не встановлено межі по відшкодуванню витрат на спорудження.
У випадку, якщо було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, 
то у разі понесення таких витрат на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є страховик (МТСБУ). При цьому, законодавцем встановлено межу щодо розміру відшкодування, 
і загальний розмір якого стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Правову   основу, економічний      механізм      та      організаційну     структуру 
загальнообов`язкового державного соціального страхування  громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або  загибелі  застрахованих на виробництві (далі - страхування від нещасного випадку) визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»   Страхування від   нещасного   випадку   є  самостійним  видом загальнообов`язкового  державного  соціального   страхування,   за допомогою  якого здійснюється соціальний захист,  охорона життя та здоров`я громадян у процесі їх трудової діяльності (Преамбула наведеного Закону в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин)
Дія Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» поширюється на осіб,  які працюють на умовах трудового  договору (контракту)  на  підприємствах,  в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності 
та  господарювання (далі - підприємства), у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб`єктів  підприємницької діяльності (частина перша статті 2 наведеного Закону в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин).
За положеннями статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин, у разі   настання   страхового   випадку   Фонд   соціального страхування  від  нещасних  випадків  зобов`язаний у встановленому законодавством порядку організувати  поховання  померлого,  відшкодувати вартість пов`язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.
Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 
від 03 жовтня 2008 року № 45 «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», яка прийнята відповідно до  пункту  2  частини  першої  статті  21  Закону України «Про загальнообов`язкове  державне  соціальне  страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин, та  постанови Кабінету  Міністрів  України  від  11 липня 
2001 року «Про затвердження Порядку проведення витрат на  поховання  
у  разі смерті  потерпілого  від  нещасного  випадку  на  виробництві  
або професійного захворювання» правління Фонду соціального страхування від  нещасних  випадків  на виробництві та професійних захворювань України, передбачено розмір витрат на поховання залежно від регіону України.
З правого аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що вони не мають цивільно-правового характеру, не регулюють цивільно-правові відносини, 
а тому їх застосування для визначення витрат на спорудження надгробного пам`ятника не допускається. 
У справі, яка переглядається, особа загинула внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01 червня 2013 року. Цивільно-правова відповідальність винної у вчиненні ДТП особи була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому боржником в зобов`язанні про відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника є страховик, і ці відносини регулюються пунктом 27.4. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 
(в редакції закону України від N  5090-VI від 05 липня 2012 року) та до них не застосовуються положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
 
Щодо доводів касаційної скарги по суті
 
У силу положень частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній 
у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
За положеннями статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого
Статтями 9, 22-31, 35, 36 наведеного Закону визначено, що настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
До страхових виплат належить також відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Встановивши, що дорожньо-транспортна подія, внаслідок якої померла мати позивача - ОСОБА_2 , мала місце в межах строку дії договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, вищевказана обставина є страховим випадком, витрати з поховання загиблої ОСОБА_2 взяв на себе її син ОСОБА_1 , відповідач ПАТ «СК «Провідна» не надало суду належних та допустимих доказів на спростування тверджень позивача про розмір витрат, понесених на виготовлення надгробного пам`ятника в сумі 11 510 грн, суд прийшов до правильного висновку про відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.
Суди вірно вважали, що правовідносини сторін урегульовано пунктом 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страховику були надані документи, що підтверджують понесені позивачем витрати, розмір відшкодування не перевищує 12 мінімальних заробітних плат 
у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві 
та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року № 45 «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», якими передбачено розмір витрат на поховання залежно 
від регіону України, встановлено на випадки смерті від нещасного випадку на виробництво та при професійному захворюванні та на виниклі в даній справі правовідносини не поширюються.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог 
та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів 
та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Висновки про правильне застосування норм права
 
Відповідно до частини другої статті 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.
На підставі викладеного, частини другої статті 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду висловлює такий висновок про застосування норми права.
У цивільному законодавстві містяться правила відшкодування витрат 
на спорудження надгробного пам`ятника. За загальним правилом, у разі понесення таких витрат на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, а кредитором - особа, яка здійснила такі витрати. При цьому, 
у статті 1201 ЦК України не встановлено межі по відшкодуванню витрат на спорудження. У випадку, якщо було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, то у разі понесення таких витрат на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування 
є страховик (МТСБУ). При цьому, законодавцем у пункті 27.4. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено межу щодо розміру відшкодування, і загальний розмір якого стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 
До регулювання цивільно-правових відносин щодо визначення витрат на спорудження надгробного пам`ятника не застосовуються положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування 
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 22 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   В. С. Висоцька
Судді:                                                                                              Б. І. Гулько 
                                                                                                          В. І. Крат 
                                                                                                          Д. Д. Луспеник 
                                                                                                            Є. В. Синельников
                                                                                                            В. М. Сімоненко
                                                                                                            М. Є. Червинська