ПОСТАНОВА
Іменем України

13 листопада 2019 року 
Київ
справа №809/1045/16
провадження № № К/9901/927/18, К/9901/930/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого – Смоковича М. І.,
суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.
розглянув у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 , за участю третіх осіб – Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_2 , про визнання незаконним і скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій, провадження по якій відкрито
за касаційними скаргами командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого – Старунського Д. М., суддів: Рибачука А. І., Мікули О. І., та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого – Старунського Д. М., суддів: Рибачука А. І., Мікули О. І.
І. Суть спору
1. У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 , за участю третіх осіб – Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:
1.1. визнати незаконним та скасувати наказ т.в.о. командира В/ч НОМЕР_1 від 29 липня 2016 року № 423 “Про результати службового розслідування причин та обставин отримання травми ОСОБА_1 ”;
1.2. зобов`язати командира В/ч НОМЕР_1 видати наказ про встановлення факту отримання позивачем травми 29 січня 2016 року внаслідок виконання обов`язків військової служби.
2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що він проходить військову службу у військовому званні капітана юстиції на посаді помічника командира В/ч НОМЕР_1 з правової роботи – начальника юридичної групи.
2.1. Однак, за результатами проведеного службового розслідування на підставі наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 13 липня 2016 року № 387 “Про призначення розслідування по факту отримання травми, яка трапилась з капітаном юстиції ОСОБА_1 ” відповідачем видано наказ від 29 липня 2016 року № 423, яким травму отриману позивачем 29 січня 2016 року визнано такою, що отримана поза службовий час під час перебування за місцем постійного проживання у смт. Бородчани Бородчанського району Івано-Франківської області та непов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби.
2.2. Позивач наголошує, що під час проведення службового розслідування неповно досліджено наявність всіх обставин, оскільки травма одержана на шляху прямування на службу.
2.3. Вважаючи отриману травму пов`язаної з проходженням військової служби, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про скасування наказу т.в.о. командира В/ч НОМЕР_1 від 29 липня 2016 року № 423 та зобов`язати встановити факт отримання позивачем травми 29 січня 2016 року внаслідок виконання обов`язків військової служби.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
3. ОСОБА_1 військовослужбовець Збройних Сил України, який проходить військову службу у військовому званні капітана юстиції на посаді помічника командира В/ч НОМЕР_1 з правової роботи – начальника юридичної групи.
4. Відповідно до наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 27 січня 2016 року № 18 на підставі рапорту капітана юстиції ОСОБА_1 про надання йому можливості виїзду за межі гарнізону, 28 січня 2016 року позивач вибув у Львівський апеляційний адміністративний суд та Тернопільський міськрайонний суд для участі у розгляді справ, порушених за його позовом та скаргою.
5. 28 січня 2016 року ОСОБА_1 на місце проходження служби не повернувся, що визнається сторонами.
6. 29 січня 2016 року близько 07 години ОСОБА_1 потрапив в дорожньо-транспортну пригоду під час слідування до місця проходження військової служби, перебуваючи в автомобілі BMW-525 номерний знак НОМЕР_3 , водій якого ОСОБА_4 не впорався з керуванням транспортним засобом.
7. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №168780, ні у графі “суть учиненого адміністративного правопорушення”, ні у графі “потерпілі” жодних відомостей про ОСОБА_1 та отримання ним тілесних ушкоджень не вказано.
8. Крім того у вищевказаному протоколі зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталась на 385 км автодороги Н-09 Мукачево-Львів, тобто дороги, яка сполучає м. Івано-Франківськ та м. Львів.
9. Також встановлено, що 29 січня 2017 року позивач прямував на місце служби з смт. Богородчани Івано-Франківської області.
10. 29 січня 2016 року на адресу командира військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт тимчасово виконуючого обов`язки начальника медичної служби про те, що 29 січня 2016 року помічник командира з правової роботи – начальник юридичної групи капітан юстиції ОСОБА_1 близько 07.00 години отримав травму.
11. В цей же день командиром В/ч НОМЕР_1 видано наказ № 34, яким створено комісію для розслідування обставин отримання травми капітаном юстиції ОСОБА_1 .
12. 19 лютого 2016 року комісією складено акт розслідування, згідно з яким травма позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримана під час проходження військової служби і пов`язана із виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби.
13. Також встановлено, що 19 лютого 2016 року тимчасово виконуючим обов`язки командира В/ч НОМЕР_1 видано наказ № 89 “Про результати розслідування обставин отримання травми капітаном юстиції ОСОБА_1 ”, яким встановлено аналогічні обставини, що викладені в вищевказаному акті.
14. Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 10 лютого 2016 року травма, отримана позивачем 29 січня 2016 року внаслідок дорожньо-транспортної аварії, пов`язана з проходженням військової служби.
15. Разом з тим встановлено, що відповідно до наказу командира В/ч НОМЕР_2 про порушення військовими посадовими особами В/ч НОМЕР_1 законодавства України під час розслідування обставин та причини отримання травм підлеглими військовослужбовцями та заходи щодо їх усунення від 07 липня 2016 року за №230ад наказ командира В/ч НОМЕР_1 від 29 січня 2016 року № 34 “Про призначення розслідування по факту отримання травми, яка трапилась з капітаном ОСОБА_1 ” та наказ від 19 лютого 2016 року № 89 “Про результати розслідування обставин отримання травми капітаном юстиції ОСОБА_1 ” скасовані та зобов`язано командира В/ч НОМЕР_1 для розслідування обставин та причин отримання травми 29 січня 2016 року капітаном юстиції ОСОБА_1 призначити повторне розслідування, проведення якого доручити іншому складу комісії.
16. Так, 13 липня 2016 року командиром В/ч НОМЕР_1 видано наказ № 387, яким створено комісію для розслідування причин та обставин отримання травми помічником командира з правової роботи – начальником юридичної групи капітаном юстиції ОСОБА_1 29 січня 2016 року.
17. Відповідно до акту розслідування від 29 липня 2016 року за № 32 помічник командира В/ч НОМЕР_1 з правової роботи – начальник юридичної групи капітан юстиції ОСОБА_1 як військова посадова особа, яка відповідно до статей 11,12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі – Статуту внутрішньої служби ЗСУ), статей 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі – Дисциплінарний статут), зобов`язана бути дисциплінованою, доповідати своєму безпосередньому начальникові про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, виконувати накази командира (начальника) сумлінно, точно та у встановлений строк, вибувши у Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області на судове засідання у справі № 607/934/13-к за його зверненням у строк встановлений наказом командира військової частини від 27 січня 2016 року № 18 на службу після закінчення розгляду справи 28 січня 2016 року не з`явився, самостійно без дозволу командира В/ч НОМЕР_1 вибув до постійного місця проживання у смт. Богородчани, Богородчанського району Івано-Франківської області, звідки прибув до місця проходження служби о 10.00 29 січня 2016 року із ознаками травмування, чим допустив порушення військової дисципліни, а саме нез`явлення в строк на службу без поважних причин. При цьому, причиною травми є особиста недисциплінованість капітана юстиції ОСОБА_1 під час перебування за місцем постійного проживання у смт. Богородчани, Богородчанського району Івано-Франківської області.
18. З актом розслідування капітан юстиції ОСОБА_1 ознайомлений під особистий підпис 29 липня 2016 року.
19. Водночас ВЛК психоневрологічного профілю ВМКЦ Західного регіону до постанови за свідоцтвом про хворобу від 25 травня 2016 року за № 361/3 щодо причинного зв`язку травми хребта та її наслідків змін не внесла, а проведення контрольного медичного огляду позивача вважала недоцільним.
20. 29 липня 2016 року т.в.о. командира В/ч НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_3 за результатами розслідування видано оскаржений наказ № 423, згідно з пунктом 1 якого травму отриману помічником командира В/ч НОМЕР_1 з правової роботи – начальником юридичної групи капітаном юстиції ОСОБА_1 29 січня 2016 року вважати такою, що отримана в позаслужбовий час під час перебування за місцем постійного проживання у смт. Богородчани, Богородчанського району Івано-Франківської області та непов`язану із виконанням ним обов`язків військової служби. Травму зареєструвати за журналом реєстрації нещасних випадків невиробничого характеру, скласти акт за формою НТ (невиробничий травматизм) згідно з додатком 3 постанови Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року № 270.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
21. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року в позові відмовлено.
22. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що дозволу на вибуття до місця реєстрації в смт. Богородчани Івано-Франківської області позивачу надано не було, тобто прибути на місце служби ОСОБА_1 повинен був в той же день, а саме 28 січня 2016 року, що свідчить про правомірність оскаржуваного наказу.
23. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено частково.
23.1. Визнано незаконним та скасовано наказ т.в.о. командира В/ч НОМЕР_1 від 29 липня 2016 року № 423 “Про результати службового розслідування причин та обставин отримання травми ОСОБА_1 ”.
23.2. В решті позову – відмовлено. 
24. Львівський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, прийшов до висновку, що травма, яку отримав позивач 29 січня 2016 року пов`язана із проходження служби, оскільки ОСОБА_1 28 січня 2016 року знаходився за межами військової частини з дозволу керівництва, а 29 січня 2016 року отримав травму на шляху слідування із свого постійного місця проживання до місця служби.
25. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року скасовано окрему ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року, якою суд першої інстанції зобов`язав директора Департаменту охорони здоров`я Міністерства оборони України вжити відповідні заходи щодо усунення причин порушення закону. Про вжиття відповідних заходів по виконанню вказаної ухвали зобов`язано повідомити суд у встановлений законом строк.
26. Скасовуючи окрему ухвалу, Львівський апеляційний адміністративний суд виходив з того, що суд першої інстанції не вказав на які норми законів він посилається при обґрунтуванні своєї позиції стосовно наявних порушень закону з боку саме Центральної військово-лікарської комісії, а відтак окрема ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), в редакції чинній на момент розгляду справи. 
IV. Касаційне оскарження 
27. У касаційних скаргах відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та ухвалу суду апеляційної інстанції, а постанову та окрему ухвалу суду першої інстанції – залишити в силі.
28. В обґрунтування касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року вказує, що, вибувши за межі Львівського гарнізону 28 січня 2016 року у Тернопільський суд Тернопільської області, Івано-Франківський окружний адміністративний суд для участі у розгляді справ № 607/934/13-к, № 809/4337/15, позивач захищав свої власні, особисті інтереси. При цьому службові обов`язки, передбачені за займаною посадою не виконував. Наголошує, що під час видання оскаржуваного наказу відповідач діяв на підставі та у спосіб, передбачений законодавством, будь-яких порушень законних прав, свобод та інтересів позивача не допустив.
29. В касаційній скарзі на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року вказує на неврахування судом апеляційної інстанції, що В/ч НОМЕР_1 було направлено голові Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України скаргу на постанову ВКЛ Західного регіону від 03 червня 2016 року за свідоцтвом про хворобу за № 361/3 від 25 травня 2016 року, про скерування на контрольне обстеження і медичний огляд капітана юстиції ОСОБА_1 , за результатами якої голова Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України вбачає скерування на контрольне обстеження і медичний огляд позивача недоцільним. Стверджує, що наведене й слугувало підставою для постановлення окремої ухвали, яку необґрунтовано скасував суд апеляційної інстанції.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
30. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
31. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
32. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
33. Законом України “Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України” від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, згідно з преамбулою якого цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу. Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України, війська Цивільної оборони України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту.
34. Відповідно до пункту 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі – Статут внутрішньої служби ЗСУ) кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
35. За змістом пунктів 11, 12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військова посадова особа зобов`язана бути дисциплінованою, доповідати своєму безпосередньому начальникові про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, виконувати накази командира (начальника) сумлінно, точно та у встановлений строк.
36. Наведене кореспондується з положеннями пунктів 4, 6  Дисциплінарного статуту.
37. Статтею 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”  обумовлено, що початком проходження військової служби вважається: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
VI. Позиція Верховного Суду
38. Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби вважається, зокрема, на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
39. Таким чином, слідування до місця служби є визначальною обставиною для визначення того чи пов`язана травма із проходження служби чи ні.
40. Судами встановлено, що на підставі поданого рапорту від 27 січня 2016 року вх.№ 280 командиром В/ч НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) від 27 січня 2016 року № 18, згідно з пунктом 3 якого помічника командира з правової роботи  – начальника юридичної групи капітана юстиції ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у Львівський апеляційний адміністративний суд, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області на 28 січня 2016 року для участі у розгляді справ № 809/4337/15, № 607/934/13-к порушених за його зверненням.
41. Отже, станом на 28 січня 2016 року позивача звільнено від виконання службових обов`язків для надання йому можливості виїзду за межі гарнізону у Львівський апеляційний адміністративний суд та Тернопільський міськрайонний суд для участі у розгляді справ, порушених за його позовом та скаргою.
42. 29 січня 2016 року в ранкову пору позивач повертався до місця своєї служби і саме при слідуванні за маршрутом дорожньої траси м. Рогатин до м. Львова та між селами Черче та Підкамінь внаслідок ДТП, яке спричинив водій ОСОБА_5 позивач отримав травми, які зазначені у висновку ВЛК.
43. Слід зазначити, що акт розслідування від 29 липня 2016 року за № 32 і оскаржуваний наказ відрізняється від такого ж акту розслідування від 19 лютого 2016 року лише тим, що останнім визнано, що травма, пов`язана із проходження служби, а першим –  непов`язана із проходження служби, тобто на підставі одних і тих самих обставин зроблено діаметрально протилежні висновки.
44. Водночас, акт від 29 липня 2016 року № 32 не спростовує тієї обставини, що 29 січня 2016 року ОСОБА_1 повертався до місця своєї служби та саме під час слідування до місця служби внаслідок ДТП на трасі м. Рогатин отримав травми.
45. Центральна військово-лікарська  комісія Міністерства оборони України також вказала про обґрунтованість висновку ВЛК психоневрологічного профілю ВМКЦ Західного регіону, в якому вказано, що причинний зв`язок травми хребта позивача та її наслідків, пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, а тому підстав для перегляду висновку немає.
46. Слід зазначити, що ОСОБА_1 проходив медичний огляд військово-лікарської комісії, за результатами якого встановлено діагноз отриманої травми, а саме: стан після закритого неускладненого лінійно подібного перелому тіл четвертого, п`ятого та шостого шийних хребців в стадії консолідації та відновлення  функції, що підтверджується довідкою від 10 лютого 2016 року № 79/3, в якій також  вказано, що травма пов`язана  із проходженням військової служби.
47. За таких обставин та правового врегулювання Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що позивач 28 січня 2016 року знаходився за межами військової частини з дозволу керівництва, а 29 січня 2016 року отримав травму на шляху слідування зі свого постійного місця проживання до місця служби, яка згідно з приписами статті 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” пов`язана із проходження служби, а отже оскаржуваний наказ т.в.о. командира В/ч НОМЕР_1 від 29 липня 2016 року № 423 “Про результати службового розслідування причин та обставин отримання травми ОСОБА_1 ” підлягає скасуванню.
48. Щодо оскаржуваної ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року слід зазначити про таке.
49. Підставою для постановлення окремої ухвали судом першої інстанції слугувало виявлене під час судового розгляду даної справи порушення Центральною військово-лікарською комісією закону, яке полягало у невирішенні питання про приведення висновку ВЛК Західного регіону від 03 червня 2016 року у відповідність з висновком службового розслідування, проведеного згідно з оскаржуваним наказом від 29 липня 2016 року № 423.
50. В силу частини першої статті 166 КАС України, в редакції, чинній на момент розгляду справи, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.
51. Вказана стаття дає можливість суду першої інстанції відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності. Окрему ухвалу можна розглядати як один із проявів механізму стримування і противаг гілок державної влади. Суд як орган судової влади наділено певними контрольно-наглядовими функціями в межах іншої влади, що необхідно для її злагодженого і правомірного функціонування. 
52. Разом з тим, окрема ухвала про наявність підстав для притягнення до відповідальності (дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної), може бути постановлена лише у разі допущення таких порушень закону виключно суб`єктами владних повноважень, і ці порушення мають стосуватися предмету спору, який розглядається.
53. Оскільки оскаржуваний наказ т.в.о. командира В/ч НОМЕР_1 від 29 липня 2016 року № 423 “Про результати службового розслідування причин та обставин отримання травми ОСОБА_1 ”, яким травму, отриману ОСОБА_1 29 січня 2016 року визнано такою, що отримана в поза службовий час під час перебування за місцем постійного проживання у смт. Богородчани, Богородчанського району Івано-Франківської області та непов`язана із виконанням ним обов`язків військової служби, суд апеляційної інстанції, з яким погоджується Верховний Суд, вважає неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, відтак окрема ухвала суду першої інстанції суперечить вимогам статті 166 КАС України, в наведеній редакції, що, в свою чергу, свідчить про обґрунтованість висновків Львівського апеляційного адміністративного суду під час постановлення оскаржуваної ухвали від 14 грудня 2017 року.
54. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
55. Доводи ж касаційних скарг не спростовують висновків суду і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
56. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін.
VII. Судові витрати
57. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1.          Касаційні скарги командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
2.          Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    В. М. Бевзенко
                                                                                                                        Н. А. Данилевич