Постанова
Іменем України        
26 вересня 2019 року       
м. Київ                                                                    
справа № 522/3997/14-ц
провадження № 61-32108св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М., 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»
відповідач - ОСОБА_1 
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за позовом   Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 17 листопада 2016 року у складі судді Нікітіної С. Й. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 серпня 2017 року  у складі колегії суддів: Калараша А. А., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на іпотечне майно. У листопаді 2014 року позивач змінив предмет позову та звернувся з позовом про стягнення заборгованості і в обґрунтування позовних вимог ,посилався на те, що 05 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № 014/83457/74/81199, за умовами якого, ОСОБА_1 отримала кошти у розмірі 285 600 доларів США, із сплатою 13,5 % річних з строком погашення до 05 грудня 2014 року. В той же день на забезпечення виконання               ОСОБА_1 своїх зобов`язань по погашенню кредиту, між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки. Позивач посилався на те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання по договору кредиту виконувала неналежним чином внаслідок чого станом на 11 лютого 2014 року виникла заборгованість у розмірі 1 098 344,50 грн. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кредитну заборгованість в розмірі 1 098 344, 50 грн з яких: заборгованість за кредитом 712 575,44 грн, заборгованість за відсотками - 130 453, 99 грн, пеня - 255 315,07 грн.
У травні 2015 року відповідачем ОСОБА_2 була подана до суду зустрічна позовна заява про визнання договору поруки припиненим і в обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 посилався на те, що 05 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № 014/83457/74/81199, за умовами якого, ОСОБА_1 отримала кошти у розмірі 285600 дол. США, із сплатою 13,5 % річних з строком погашення до 05 грудня 2014 року. В той же день на забезпечення виконання                  ОСОБА_1 своїх зобов`язань по погашенню кредиту, між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки. Позивач за зустрічним позовом посилався на те, що позовне провадження за позовом Банку було відкрито 07 квітня 2014 року, в той час коли вимоги до поручителя були заявлені поза межами встановленого частиною 4 статті 559 ЦК України строку, тобто після спливу шестимісячного строку.                 ОСОБА_2 просив суд визнати договір поруки від 05 вересня 2007 року, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 припиненим з 12 вересня                     2014 року.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 17 листопада 2016 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»  в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором N 014/83457/74/81199 від 05 вересня 2007 року в розмірі 843029,43 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 3654,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано договір поруки від 05 вересня 2007 року укладений між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_2 припиненим.
Не погодившись із зазначеним рішенням  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,  посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду змінити та ухвалите нове яким у частині задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовити у повному обсязі.
В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити у повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23 серпня 2017 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 відхилено. Апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Рішення Приморського районного суду міста Одеси від                            17 листопада 2016 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_1 заборгованість за договором кредиту від 05 вересня 2007 року № 014/83457/74/81199 у розмірі 1 096 170, 27 грн, що складається з: 712 575, 44 грн - заборгованість за кредитом,130 453,99 грн - заборгованість за відсотками, 253 140, 84 грн - пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків. В решті позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 відмовлено. В решті позов залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції частково погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки судом не повно встановлено обставини щодо суми пені та   помилково зроблено висновок щодо недоведеності банком позовних вимог в цій частині. Задовольняючи зустрічний позов суд, посилаючись на положення частини 4 статті 559 ЦК України, виходив з обґрунтованості зустрічного позову та з підстав припинення поруки за договором поруки.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У вересні 2017 року  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 17 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 серпня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу передати  на новий розгляд до суду першої інстанції у новому складі суду, про що постановити відповідну ухвалу.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що  в порушення принципу змагальності як засади цивільного судочинства, судами першої та апеляційної інстанції були проігноровані доводи сторони відповідача ОСОБА_1 стосовно відсутності належного доведення позивачем виконання своїх обов`язків за кредитним договором, зокрема щодо видачі кредитних коштів та безпідставності звернення останнього до суду, при цьому відсутність існування судового рішення про прийняття судами до провадження позовних вимог позивача про стягнення з     ОСОБА_1 кредитної заборгованості, унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що разом із зробленими судами першої та апеляційної інстанцій оцінкою доказів, яка заснована на не повному, не об`єктивному та не всебічному досліджені наявних у справі доказів, призвело до невірних результатів відображених в оскаржуваних рішеннях мотивів оцінки існуючих доказів. ОСОБА_1 вважає, що зазначені порушення суттєво вплинули на результат розгляду справи й без їх усунення неможливо поновити та захисти її порушенні права, свободи і законні інтереси.
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 вересня 2017 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Приморського районного суду міста Одеси.
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України               від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
22 травня 2018 року справу №  522/3997/14-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
05 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем                        ОСОБА_1 було укладено кредитний договір N 014/83457/82/81199, за умовами якого ОСОБА_1 були отримані кошти у розмірі 285 600 доларів США, із сплатою 13,5 відсотків річних, строком повернення кредиту до 15 грудня 2014 року.
З укладенням Кредитного договору Позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки частинами: шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів відповідно до Графіка погашення кредиту, а у разі прострочення грошового зобов`язання - сплатити пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Крім того, зобов`язався достроково погасити кредит (у 30-денний термін) на вимогу Кредитора.
В той же день між ОСОБА_1 і позивачем була укладена додаткова угода до договору кредиту .
На забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором кредиту по погашенню кредиту, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 014/83457/82/81199-1.
Відповідно до п. 2.1. договору поруки   сторони передбачили, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов`язань по договору кредиту, поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.
З метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці в Україні, 25 червня 2012 року Кредитор та Позичальник уклали Додаткову угоду № 014/83457/74/81199/02 до Кредитного договору                                                 від 05 вересня 2007 року № 014/83457/74/81199, відповідно до якої з 25 липня                       2012 року по 24 січня 2013 року зменшено розмір щомісячного платежу. 
25 червня 2012 року Кредитор та Позичальник уклали Додаткову угоду                                              № 014/83457/74/81199/01 до Кредитного договору № 014/83457/74/81199 від 05 вересня 2007 року, відповідно до якої з 21 вересня 2010 року по 20 вересня 2011 року змінено валюту виконання зобов`язання. Дата остаточного погашення кредиту                                                 25 березня 2016 року.
25 червня 2012 року Кредитор та Іпотекодержатель уклали Додаткову угоду про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки. 
Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав відповідні грошові кошти, що підтверджується зведеним кредитовим валютним мемоордером № 7/82/81199 від 05 вересня 2007 року.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.  
З укладенням Кредитного договору Позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки частинами: шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів відповідно до Графіка погашення кредиту, а у разі прострочення грошового зобов`язання - сплатити пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Крім того, зобов`язався достроково погасити кредит (у 30-денний термін) на вимогу Кредитора.
Відповідно до п. 2.1. договору поруки   сторони передбачили, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов`язань по договору кредиту, поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.
Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідальність сторін за порушення умов договору кредиту сторони передбачили в розділі 10 договору кредиту.
Право Банку вимагати достроково погасити заборгованість за договором кредиту сторони передбачили в п.6.5 договору кредиту.  
Відповідно до п.6.5 договору кредиту сторони передбачили, що Банк має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за договором кредиту. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником, не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від Кредитора з вимогою дострокового погашення.
Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами то в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Реалізація кредитором права на дострокову вимогу про повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, може реалізовуватись кредитором як шляхом пред`явлення позову до суду, так і шляхом направлення письмової вимоги боржнику, якщо договором не передбачено іншого порядку.
Визначення правової природи письмової вимоги кредитора до боржника, та відповідно правових наслідків її надіслання залежить від змісту такої вимоги.
Якщо вимога за своїм змістом є нагадуванням чи інформуванням про існування заборгованості, а також містить прохання про погашення поточної заборгованості, то така вимога є досудовою претензією.
Якщо письмове звернення кредитора до боржника містить вимогу про дострокове повернення усіє суми заборгованості як простроченої, так і поточної, то таке звернення є вимогою про дострокове повернення кредиту, наслідком надіслання якої є зміна строку виконання основного зобов`язання у відповідності до частини другої статті 1050 ЦК України.
Банк скористався своїм правом та 11 лютого 2014 року звернувся на адресу боржника ОСОБА_1 з досудовою вимогою щодо дострокового виконання зобов`язання за кредитним договором, яка була отримана ОСОБА_1 17 лютого 2014 року.
Доводи ОСОБА_1 щодо неотримання повідомлення про дострокове повернення позики спростовується наявними в матеріалах справи зворотніми повідомленнями, про направлення банком досудових вимог, що були отримані адресатами за відповідними адресами проживання (т. 2 а. с. 145, 147)
Відповідно до п.6.5 договору кредиту сторони передбачили, що Банк має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за договором кредиту. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником ,не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від Кредитора з вимогою дострокового погашення.
Порушення Банком положень п.5.5. договору кредиту не вбачається, оскільки з позовом Банк звернувся до суду поштою 07 березня 2014 року, який був зареєстрований судом 12 березня 2014 року в той час, як досудові вимоги були відправлені Банком 11 лютого 2014 року, а отримані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17 лютого 2014 року.
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Додатково Банк звернувся на адресу поручителя ОСОБА_2 з досудовою вимогою щодо дострокового виконання зобов`язання за кредитним договором, яка була отримана ОСОБА_2 17 лютого 2014 року.
Відповідно до вимог частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України зазначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від                    13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12.
Згідно п. 9.1 Договору кредиту зазначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами.
Зазначене положення не відповідає вимогам частини 1 статті 252 Цивільного кодексу України в який зазначено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.
Таким чином, строк дії договору встановлений Договором поруки не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, а тому не є строком у розумінні норми права, що як наслідок має вираження, що договором поруки строк не встановлений.
Строк основного зобов`язання сторонами визначений до 05 грудня 2014 року.
Посилання ОСОБА_1 щодо відсутності підстав для прийняття судом першої інстанції заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про зміну предмету позову не приймаються до уваги, виходячи з такого.
Відповідно до частини другої статті 31 ЦПК України 2004 року позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов. 
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 04 листопада 2014 року скасовано заочне рішення від 08 липня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно у рахунок погашення кредитної заборгованості.
Розгляд справи розпочато у загальному порядку та призначено розгляд справи на                 10 грудня 2014 року, таким чином заява про зміну предмету позову була подана до початку судового розгляду, заявленим в судовому засіданні клопотанням, що не суперечить вимогам частини другої статті 31 ЦПК України 2004 року. 
Щодо доводів касаційної скарги з посиланням на журнал судового засідання від 10 грудня 2014 року про те, що суд ухвалив задовольнити клопотання та прийняв до провадження уточнену позовну заяву то дані доводи не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 197 ЦПК України 2004 року суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Носій інформації, на який здійснювався технічний запис судового засідання (касета, дискета тощо), є додатком до журналу судового засідання і після закінчення судового засідання приєднується до матеріалів справи.
Частиною першою статті 198 ЦПК України 2004 року передбачено, що одночасно з проведенням фіксування технічними засобами секретарем судового засідання ведеться журнал судового засідання. 
Згідно з частиною першою статті 199 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, мають право ознайомитися із технічним записом судового засідання, журналом судового засідання та протягом трьох днів з дня проголошення рішення у справі подати до суду письмові зауваження щодо неповноти або неправильності їх запису.
Отже, у разі виявлення неповноти або неправильності технічного запису чи його відсутності ОСОБА_1 мала право подати до суду письмові зауваження на нього, які повинні бути розглянуті головуючим з постановленням відповідної ухвали (частина друга статті 199 ЦПК України 2004 року), проте таким правом заявниця не скористалась.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційної інстанцій без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції  за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Виконання судового рішення першої інстанції було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ                           від 15 вересня 2017 року, тому у зв`язку із залишенням касаційної скарги без задоволення необхідно поновити його виконання.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 17 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 серпня 2017 року  залишити без змін.
Поновити виконання рішення Приморського районного суду міста Одеси від                               17 листопада 2016 року.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
                                                                   
Судді: | І. В. Литвиненко
| В. С. Висоцька
| І. М. Фаловська