Постанова
Іменем України       
 
04 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 505/66/15-ц
провадження № 61-12426св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,  Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
 
розглянув у судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Гайворонського С. П., Сегеди С. М.,                    Фальчука В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позовних вимог зазначило, що 21 квітня 2008 року ВАТ «Сведбанк» та  ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 1501/0408/71-054. 
Відповідно до умов цього договору, банк зобов`язався надати позичальнику  ОСОБА_1  кредит у сумі 40 500,00 доларів США на строк з 21 квітня 2008 року по 21 квітня 2028 року.  
Позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.
Також вказав, що 21 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та     ОСОБА_2  укладено договір поруки № 1501/0408/71-054-Р-1, згідно якого  ОСОБА_2 , як поручитель, поручився за виконання позичальником   ОСОБА_1  обов`язків за кредитним договором № 1501/0408/71-054.
Таким чином, відповідачі відповідають перед позивачем за порушення обов`язків за договором як солідарні боржники.
28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» - правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору, банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. 
З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. 
Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.
28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу. 
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2. договору клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації.
З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. 
Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.
Отже, внаслідок укладення цих договорів відбулася заміна кредитора, а саме - ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 21 квітня 2008 року № 1501/0408/71-054,  позичальником згідно якого є ОСОБА_1 
Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши ОСОБА_1 кредит в сумі 40 500,00 доларів США.
У порушення умов договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 10 листопада 2014 року має прострочену заборгованість: за кредитом - 39 284,35 доларів США, що за курсом Національного банку України на 10 листопада 2014 складає 581 574,36  грн; за відсотками -28 588,43 доларів США, що за курсом Національного банку України на 10 листопада 2014 року складає                             423 229,55 грн.
Також наявна заборгованість за неустойкою (пенею) в сумі 180 755,44 грн.
З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитом в розмірі 581 574,36 грн, у тому числі: за відсотками в сумі 423 229,55 грн, по пені - 180 755,44 грн. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до         ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено повністю.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними доказами обставини відступлення прав вимог за кредитним договором від 21 квітня 2008 року № 1501/0408/71-054 від  ПАТ «Сведбанк» до ТОВ ФК «Вектор Плюс», тому відповідно подальша переуступка цих вимог від ТОВ ФК «Вектро Плюс» до ТОВ «Кредитні ініціативи» не є належним чином обґрунтованою.
 
Не погодившись із цим рішенням, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» відхилено, рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05 березня 2015 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права. 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У січні 2017 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року,у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржену ухвалу скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції не відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам.
 
Доводи інших учасників справи
12 червня 2017 року на адресу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_1 надійшло заперечення на касаційну скаргу. У письмових запереченнях відповідач зазначила, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржену ухвалу апеляційного суду залишити без змін.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після  набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції                     у цивільних справах є Верховний Суд.
 
06 червня 2019 року вказана справа передана судді-доповідачу.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 21 квітня 2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 1501/0408/71-054, відповідно до умов якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит в сумі 40 500,00 доларів США на строк з 21 квітня 2008 року по 21 квітня 2028 року, а позичальник зобов`язався повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.
У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором                           № 1501/0408/71-054, 21 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та                 ОСОБА_2  укладено договір поруки № 1501/0408/71-054-Р-1, за яким відповідач поручився за виконання ОСОБА_1 обов'язків за кредитним договором. Також між сторонами був укладений договір іпотеки                                     № 1501/0408/71-054-Z-1, згідно якого відповідач ОСОБА_1 надала в іпотеку чотирикімнатну квартиру   АДРЕСА_1 , та належить їй на праві власності.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої    статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій), кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно положень статті 57 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій), сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Аналогічні положення містить стаття 81 ЦПК України.
Згідно частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
 
Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
 
Відповідно до частини третьої статті 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
 
Згідно статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.
28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ФК «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу, відповідно до якого банком було відступлене  ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у Реєстрі заборгованості боржників.
Вказані обставини підтверджено матеріалами справи, зокрема: копіями договору факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами, укладеними 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ ФК «Вектор Плюс», та реєстрами до них (де у переліку міститься кредитний договір № 1501/0408/71-054); довідкою ПАТ «Омега Банк», яке є правонаступником ПАТ «Сведбанк» (том1, а.с.173-205, 210-211, 218).  
У цей же день, 28 листопада 2012 року,  ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості по кредитних договорах, в тому числі за договором від 21 квітня 2008 року № 1501/0408/71-054, у зв`язку з чим усі права кредитора за цим кредитним договором належать ТОВ «Кредитні ініціативи».
Вказані обставини підтверджені матеріалами справи, у тому числі: копією договору факторингу, укладеного 28 листопада 2012 року між ТОВ ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» та реєстрами до нього (де у переліку міститься кредитний договір № 1501/0408/71-054); довідками ТОВ ФК «Вектор Плюс» (том1, а.с.28-41).  
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно частини другої статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. 
Встановлено, що боржник за кредитним договором не сплачував заборгованість ні новому, ні попередньому кредитору, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2. Договору факторингу клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації.З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.
Отже, внаслідок укладання вищевказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме - ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 21 квітня 2008 року № 1501/0408/71-054, позичальником згідно якого є ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом апеляційної інстанції при апеляційному перегляді рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05 березня 2015 року не враховано вимог зазначених положень закону, не надано належної оцінки доводам позивача та наявним в матеріалах справи письмовим доказам, вказаним вище, внаслідок чого зроблено передчасний висновок про відсутність доказів переходу права вимоги. 
 
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з`ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судом апеляційної інстанції, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення.
Враховуючи, що судом апеляційної інстанцій не встановленні фактичні обставини які мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Зважаючи на те що у справі вимагається додаткова перевірка і оцінка доказів, обставини справи встановлені апеляційним судом неповно, судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалене з порушенням норм процесуального права, касаційний суд відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України дійшов висновку про наявність підстав для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.
 
Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
Судді                                                                                                А. Ю. Зайцев 
Є. В. Коротенко 
В. М. Коротун
В. П. Курило