Постанова
Іменем України
 
23 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 756/8186/17
провадження № 61-25898св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від                     07 вересня 2017 року в складі судді Диби О. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року в складі колегії суддів:                       Волошиної В. М., Слюсар Т. А., Панченка М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що 19 жовтня 2009 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис. Позивачу стало відомо, що відповідач, під час перебування в шлюбі з ним з 2002 року перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Шлюб між ними було розірвано у листопаді 2011 року місцевим судом Бергхайму (Федеративна Республіка Німеччина). Посилаючись на те, що під час укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідачем було порушено принцип одношлюбності, позивач просив задовольнити позовні вимоги про визнання шлюбу недійсним.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не доведено наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судами попередніх інстанцій не була застосована норма права, яка підлягала застосуванню, а саме частина перша статті 39 СК України, в силу вимог якої недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.
На думку заявника, судами також неправильно застосовано частину другу статті 43 СК України, оскільки вказана норма не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про визнання шлюбу недійсним з підстав наявності рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами, зважаючи на те, що на момент пред`явлення позову про визнання шлюбу недійсним, рішення про розірвання шлюбу ще не набрало законної сили. Водночас позивач вважає, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2017 року, яким розірвано шлюб між сторонами, не має преюдиційного значення під час розгляду цієї справи.
Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що норма частини другої статті 43 СК України є перешкодою для пред`явлення позову про визнання шлюбу недійсним, а не підставою для відмови у задоволенні таких позовних вимог.
Визнання відповідачем факту одночасного перебування в іншому зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , на час укладення шлюбу відповідача з ОСОБА_1 , свідчить про визнання нею позовних вимог.
Відзив/заперечення на касаційну скаргу
У лютому 2018 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому вона просила касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін. Як підставу для відмови в задоволенні касаційної скарги, відповідач зазначила, що з 24 лютого 2002 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , який був укладений у місті Кельн, Федеративна Республіка Німеччина. Необхідною умовою для надання юридичного значення вказаному шлюбу на території України є його легалізація шляхом апостилізації. Оскільки шлюб, укладений  24 лютого 2002 року між нею та ОСОБА_4 не було легалізовано, він не є чинним на території України.
Відповідач вказала, що відповідно до частини другої статті 43 СК України, якщо шлюб розірвано за рішенням суду, позов про визнання його недійсним може бути пред`явлено лише після скасування рішення суду про розірвання шлюбу. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 квітня  2017 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2017 року, шлюб між сторонами було розірвано. Вказані судові рішення набрали законної сили, тому підстави для визнання шлюбу недійсним відсутні.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.
На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України15 травня 2018 року справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 665.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 липня              2017 року, шлюб між сторонами було розірвано. Державна реєстрація розірвання шлюбу проведена органом державної реєстрації актів цивільного стану, про що свідчить витяг з Державного реєстру.
Відповідно до витягу з актової книги реєстрації актів про шлюб від 07 квітня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 24 липня 2002 року було зареєстровано шлюб. Розірвання шлюбу відбулося 23 листопада 2011 року на підставі рішення місцевого суду Бергхайму (Федеративна республіка Німеччина).
Відповідач у судовому засіданні підтвердила факт перебування у шлюбі з ОСОБА_4 , проте просила врахувати, що вказаний шлюб укладено у місті Кельн, Федеративна Республіка Німеччина та його не було легалізовано в установленому порядку, а тому він є нечинним на території України. 
Відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.
Частиною першою статті 39 СК України визначено, що недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.
Згідно з частиною другою статті 43 СК України якщо шлюб розірвано за рішенням суду, позов про визнання його недійсним може бути пред`явлено лише після скасування рішення суду про розірвання шлюбу. 
З системного аналізу вказаних норм чинного законодавства України слід дійти висновку, що не може існувати два рішення суду з приводу спору між тим самим подружжям, як про розірвання шлюбу, так і про визнання цього шлюбу недійсним.
При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що на час пред`явлення позову про визнання шлюбу недійсним, шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року. При цьому, обставини, встановлені у судовому рішенні свідчать про те, що ОСОБА_1 наполягав на збереженні шлюбу, виходячи з факту його дійсності, доводів щодо можливості недійсності укладеного між ним та ОСОБА_2 шлюбу з підстав перебування дружини в іншому зареєстрованому шлюбі, не наводив.
Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання шлюбу недійсним між тим самим подружжям, щодо якого ухвалено рішення про розірвання шлюбу.
При цьому вирішуючи конкуренцію між нормами частини першої статті 39 СК України та частини другої статті 43 СК України, колегія суддів вважає, що в цій справі підлягає застосуванню остання норма, оскільки саме вона містить спеціальну умову для визнання шлюбу, який розірвано за рішенням суду, недійсним, а саме скасування рішення суду про розірвання шлюбу.
Як зазначалось рішення Оболонського районного суду міста Києва від              24 квітня 2017 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2017 року, яким шлюб між сторонами розірвано, набуло законної сили та в касаційному порядку позивачем не оскаржувалось.
За таких обставин, суди попередніх інстанцій правильно застосували положення частини другої статті 43 СК України, а тому доводи касаційної скарги в частині неправильного застосування судами норм матеріального права є безпідставними.
Інші аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а зводяться до переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами частини третьої статті 401 ЦПК Українипередбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін оскаржених рішень суду першої та апеляційної інстанцій.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                           М. М. Русинчук

          Н. О. Антоненко

                                                                                                                       В. І. Журавель