Постанова
Іменем України                                       
18 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 209/2226/16-ц
провадження № 61-25924св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - публічне акціонерне товариство «Мегабанк»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Макарова М. О., від 07 червня 2017 року.
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (далі -           ПАТ «Мегабанк») про стягнення заборгованості.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір відступлення прав вимоги, за умовами якого останній набув усі права вимоги по кредитному договору № 865-22/07, укладеному 08 вересня 2007 року між банком та            ОСОБА_1 , за умовами якого останній отримав кредит у сумі                      22 000, 00 доларів США. Зазначив, що боржник неналежно виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у результаті чого станом на           01 квітня 2016 року має заборгованість, а саме: за кредитом -                        20 642, 00 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно - 541 196, 37 грн, та за процентами - 21 326, 67 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно - 559 147,20 грн. 
Із урахуванням зазначеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитом -                             20 642, 00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно - 541 196, 37 грн, та за процентами - 21 326, 67 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно -              559 147, 20 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі судді Лобарчук О. О., від 09 листопада 2016 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вже існує судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, позивач не надав суду належних і допустимих доказів повідомлення відповідача про відступлення  права вимоги до нього за договором від 17 грудня 2012 року, а також інших доказів набуття ним як фактором права на стягнення заборгованості саме за зобов`язаннями відповідача. Матеріали справи не містять обґрунтованого розрахунку заборгованості. Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування наслідків якого заявлено відповідачем.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня          2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь         ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором                № 865-22/07 від 08 вересня 2007 року станом на 01 квітня 2016 року, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 541 196, 37 грн та по процентам у розмірі 559 147, 20 грн, а всього 1 100 343, 57 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності, районний суд не врахував положення пункту 6.9 кредитного договору, якими строк позовної давності сторонами визначено тривалістю в десять років. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Погашення заборгованості за кредитним договором не відбулося, отже зобов`язання відповідача за кредитним договором не припинилось, право вимоги про сплату тіла кредиту та процентів залишилося дійсним і підлягає судовому захисту. Окрім того, факт невиконання позичальником основного зобов`язання відповідачем не оспорюється, а неповідомлення про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У липні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасуватирішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року і залишити в силі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що право вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до боржника було передано ТОВ «Кредитні ініціативи»,  а також доказів, в якому обсязі зобов`язань позичальника та на яких умовах ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за кредитним договором № 865-22/2007 від 08 вересня             2007 року. У порушення пункту 6.1 розділу 6 договору про відступлення права вимоги позивач не повідомив відповідача про передачу права вимоги за його кредитним договором. Окрім того, апеляційним судом не враховано, що рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2013 року (справа № 409/5827/12) вступило в закону силу. Вказаним рішенням вже стягнуто заборгованість за кредитним договором № 865-22/2007 від 08 вересня 2007 року.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
10 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 209/2226/16-ц розподілено судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року справу за позовом          ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ПАТ «Мегабанк» про стягнення заборгованості призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу 
У поданих запереченнях на касаційною скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» посилається на те, що відповідач належним чином був повідомлений про відступлення права вимоги за кредитним договором, що зокрема встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2013 року. Відповідач не виконав боргових зобов`язань ні перед первісним кредитом, ні перед ТОВ «Кредитні ініціативи». Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
08 вересня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір за № 865-22/07, за умовами якого останній отримав грошові кошти у сумі               22 000, 00 доларів США, на умовах, визначених договором, на строк до 05 вересня 2027 року (а. с. 6-14).
24 червня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладений договір № 1 про внесення змін до кредитного договору № 865-22/2007 від 08 вересня               2007 року, зокрема внесені зміни до пункту 2.4 розділу 2, пункту 5.2.1 розділу 5 договору (а. с. 15).
25 червня 2009 року укладений договір № 1/2 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 865-22/2007 від 08 вересня 2007 року (а. с. 16).
17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладений договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого первинний кредитор передає, а новий кредитор приймає кредитний портфель, унаслідок якого новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальника належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань (а. с. 22-32).
ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконував, у результаті чого станом на 01 квітня 2016 року має заборгованість, яка за розрахунками позивача складається із заборгованості за кредитом -                   20 642, 00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно - 541 196, 37 грн, та процентам - 21 326, 67 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно -           559 147, 20 грн. 
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська   Дніпропетровської області від 13 червня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 259 441, 91 грн, звернуто стягнення на квартиру по  АДРЕСА_1 загальною площею 49,6 кв. м, житловою площею 28,7 кв. м шляхом реалізації через прилюдні торги в рамках виконавчого провадження за початковою ціною, яка буде визначена згідно статті 43 Закону України «Про іпотеку».
Позиція Верховного Суду
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами            ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою                     статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою                        статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду              від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження                       № 14-10цс18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Аналогічні норми закріпленні у статті 81 чинного ЦПК України.
Судами встановлено, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 червня 2013 року у справі № 409/5827/12 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором станом                   на 23 липня 2012 року в розмірі 259 441, 91 грн (заборгованість за  кредитом -  20 642, 00 доларів США та 8 794,03 долари США і 184,01 долари США - заборгованість по процентах) звернуто стягнення на квартиру по                        АДРЕСА_1 із реалізацією через прилюдні торги в рамках виконавчого провадження за початковою ціною, яка буде визначена згідно статті 43 Закону України «Про іпотеку».
Судом апеляційної інстанції встановлено, що пунктом 6.9 кредитного договору строк позовної давності визначено сторонами в десять років.
Стягуючи заборгованість за відсотками в межах строку позовної давності (згідно положень пункту 6.9 кредитного договору строк позовної давності сторонами визначено тривалістю в десять років), апеляційний суд не звернув уваги на вказані норми права, а також на те, що у зв`язку зі зверненням кредитора до суду з позовом у справі № 409/5827/12 змінився строк виконання основного зобов`язання та припинилось право кредитора на нарахування процентів за користування кредитними коштами.
Провадження у справі № 409/5827/12 було відкрито ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 жовтня 2012 року, а тому новий кредитор має право на нарахування відсотків за користування кредитними коштами згідно умов кредитного договору за період з 23 липня 2012 року по 10 жовтня 2012 року.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості по кредитному договору № 865-22/07 станом на 01 квітня 2016 року містить розрахунок заборгованості по відсоткам, починаючи з 17 грудня 2012 року, детальний розрахунок заборгованості по процентах за період липень-жовтень               2012 року позивачем не надано.
Враховуючи викладене, оскаржене рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості по процентах за користування кредитними коштами.
Апеляційним судом зроблено правильний висновок про те, що погашення заборгованості за основною сумою кредиту та процентами, нарахованими протягом строку кредитування не відбулося, отже зобов`язання відповідача за кредитним договором в цій частині не припинились, право вимоги про сплату тіла кредиту та процентів, враховуючи відсутність даних про задоволення вимог кредитора за рахунок предмету іпотеки, залишилося дійсним і підлягає судовому захисту, однак скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог, апеляційний суд не перевірив розрахунок заборгованості, складений позивачем, та дійшов передчасного висновку про задоволення у повному обсязі позовних вимог у частині стягнення процентів. 
З урахуванням вказаних порушень, допущених судом апеляційної інстанції, оскаржене рішення від 07 червня 2017 року не може вважатись законним і обґрунтованим у вказаній частині.
У відповідності до частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. 
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
З урахуванням наведеного, оскаржене рішення апеляційного суду підлягає частковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня          2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості по процентах у розмірі 559 147, 20 грн скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В іншій частині рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області                 від 07 червня 2017 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | Є. В. Синельников
Судді | О. М. Осіян
| Н. Ю. Сакара
| С. Ф. Хопта
| В. В. Шипович