Постанова
Іменем України 
 
17 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 0417/2-2449/2011
провадження № 61-32668св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідачі: публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_3 , на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді         Слюсар Л. П., від 16 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О.,       Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М., від 20 квітня 2017 року.
Короткий зміст позовних вимог 
У липні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «А-Банк»), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що відповідно до договору № DNHDR0208120307 від 26 грудня 2005 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 9600, 00 грн зі сплатою за користування ним відсотків 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 грудня 2008 року. У порушення умов договору, ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла кредитна заборгованість.
Зобов`язання ОСОБА_1 були забезпечені порукою ОСОБА_2 (договір поруки № DNHDR0208120307 від 26 грудня 2005) року та порукою ПАТ «А-Банк» (договір поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року).
Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути у солідарному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № DNHDR0208120307 від 26 грудня 2005 року у розмірі 68 273, 20 грн, стягнути у солідарному порядку із               ПАТ «А-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у розмірі 200, 00 грн, стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати на юридичну допомогу у розмірі 1 950, 00 грн та судовий збір.
У червні 2015 року (після скасування заочного рішення у справі) ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк»,               ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним.
Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона не підписувала кредитний договір № DNHDR0208120307 від 26 грудня 2005 року, грошові кошти за кредитним договором не отримувала. Підпис виконаний від її імені у кредитному договорі та інших документах, необхідних для отримання вказаного кредиту виконаний не нею, а іншою особою. Припускає, що підпис на договорі від її імені міг бути виконаний ОСОБА_2 , який приймав її документи для прийому на роботу у відділення «ПриватБанку» і таким чином, мав можливість підробити її підпис та отримати замість неї кредитні кошти.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним кредитний договір № DNHDR0208120307 укладений 26 грудня      2005 року між нею та банком, в особі керівника відділу споживчого кредитування фізичних осіб відділення «Будинок Губернатора» Коржа С. М.       та ухвалити рішення про поворот виконання рішення суду.
Короткий зміст рішень та ухвали суду першої інстанції
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська         від 12 серпня 2011 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 68 273, 30 грн. Стягнуто із ПАТ «А-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 200, 00 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»            1 950, 00 грн витрат за надання юридичних послуг та витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців у галузі права. Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»        804, 73 грн судових витрат.
Ухвалою суду від 12 травня 2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2011 року скасовано, а справу призначено до розгляду у загальному порядку.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2016 року відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні заявлених позовних вимог. Закрито провадження у справі у частині позовних вимог      ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «А-Банк» про стягнення заборгованості. Частково задоволено зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1                    Визнано недійсним кредитний договір № DNHDR020812307 від 26 грудня      2005 року укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1      Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти, одержані від реалізації майна у розмірі 71 228, 03 грн за скасованим заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2011 року по цивільній справі № 0417/2-2449/2011. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження підписання  ОСОБА_1 кредитного договору, отримання споживчого кредиту. Закриваючи провадження у частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» місцевий суд вказав про те, що не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 у частині визнання недійсним кредитного договору суд першої інстанції врахував висновок судово-почеркознавчої експертизи № 11438/11515 від 28 листопада 2016 року. Застосувавши положення статті 380 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, місцевий суд дійшов висновку, що з                             ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню кошти у розмірі 71 228, 03 грн, які були стягнуті на користь банку за виконавчим листом        № 2-2449/2011 від 12 серпня 2011 року.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У травні 2017 року ОСОБА_1 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року, змінити рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2016 року, виключивши з резолютивної частини судового рішення посилання на зобов`язання               ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти, одержані         від реалізації майна у розмірі 71 228, 03 грн за скасованим заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2011 року по цивільній справі № 0417/2-2449/2011, а в іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи. Відділом державної виконавчої служби Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2010 року та заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2011 року було проведено електронні торги з реалізації квартири заявника. Вказані заочні судові рішення у подальшому були скасовані з ухваленням нових судових рішень про відмову у задоволенні вимог про стягнення із заявника грошових коштів. 
Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд дійшов безпідставного висновку про наявність правових підстав для застосування положень статті 380 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи. 
Крім того, судом не досліджувалось питання про неможливість повернення реалізованого майна. Місцевим судом у резолютивній частині вказано на зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти, одержані від реалізації майна у розмірі 71 228, 03 грн за скасованим заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2011 року, однак це рішення було ухвалено 12 серпня 2011 року. Також заявник звертає увагу на порушення місцевим судом правил територіальної підсудності, так як ніхто з відповідачів не проживає в Індустріальному районі м. Дніпропетровська.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
05 вересня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою. 
Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»            (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8                    «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 0417/2-2449/2011 (провадження № 61-32668св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.
Справу розподілено судді-доповідачу.
Заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не подано 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
26грудня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DNHDR0208120307, відповідно до якого ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 9 600, 00 грн зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 48,00 % річних з кінцевим терміном повернення 25 грудня 2008 року. 
Зобов`язання ОСОБА_1 були забезпечені порукою ОСОБА_2 (договір поруки № DNHDR0208120307 від 26 грудня 2005) року та порукою ПАТ «А-Банк» (договір поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, розмір відповідальності -     200, 00 грн).
26 грудня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 на забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору було укладено договір застави на рухоме майно № DNHDR0208120307 від 26 грудня             2005 року.  На забезпечення надано у заставу майно: 8 пластикових вікон.
Згідно з розрахунком, наданим ПАТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору № DNHDR0208120307                      від 26 грудня 2005 року заборгованість станом на 02 червня 2011 року склала 68 473, 20 грн, у тому числі: 8 140, 57 грн - заборгованість за кредитом;           28 397, 65 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом;         28 198, 16 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500, 00 грн - штраф (фіксована частина), 3 236, 82 грн - штраф (процента складова).
Відповідно до акту про проведення електронних торгів (аукціону) з реалізації арештованого майна від 19 травня 2015 року на примусовому виконанні у Ленінському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебувало зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб боргу на загальну суму 88 540, 69 грн. 12 вересня 2012 року під час примусового виконання державним виконавцем складено акт опису та арешту майна а саме: квартира АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 
06 травня 2015 року проведені електронні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 ( ЛОТ № 60176 ), що належить ОСОБА_1 Переможцем електронних торгів став ОСОБА_4 . 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 44425743 від 24вересня 2015 року власником вказаної квартири є ОСОБА_4 .
За розрахунком розподілу стягнутих із боржника сум для задоволення вимоги стягувачів за виконавчим провадженням за виконавчим листом № 2-2449/2011 від 12 серпня               2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» перераховано 71 228, 03 грн.
Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи Харківського науково- дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса               № 11438/11515 від 28 листопада 2016 року підпис від імені ОСОБА_1 у кредитному договорі № DNHDR0208120307 від 26 грудня 2005 року, укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 : на зворотній стороні першого аркуша документа, у рядку «ПОЗИЧАЛЬНИК», на зворотній           стороні другого аркуша документа, у графі «ПОЗИЧАЛЬНИК», у рядку « Підпис_ОСОБА_1. »; у договорі застави рухомого майна № DNHDR0208120307 від 26 грудня 2005 року, укладеному між                         ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 : на зворотній стороні першого аркуша документа, у рядку «Підпис Заставодавця», на зворотній стороні другого аркуша документа: у графі «Заставодавець:» у рядку «Підпис____ОСОБА_8. », у рядку «____ОСОБА_1. », - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1 ,        а іншою особою.
Позиція Верховного Суду 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Справа переглядається лише у межах доводів касаційної скарги.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої             статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 
Звертаючись до суду із зустрічним позовом, заявник просила, окрім інших вимог, ухвалити рішення про поворот виконання рішення суду. 
Відповідно до частин першої-третьої статті 380 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. У разі неможливості повернути майно в рішенні або ухвалі суду передбачається відшкодування вартості цього майна в розмірі грошових коштів, одержаних від його реалізації.
Поворот виконання рішення полягає у поверненні сторін у попереднє становище. Суди повинні повертати відповідачеві кошти, стягнуті з нього за скасованим судовим рішенням, за відсутності обмежень, установлених у    статті 380 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи.
Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням грошових коштів, оскільки правова підстава для набуття цих коштів відпала. 
Враховуючи те, що заочним рішенням Індустріального районного суду                    м. Дніпропетровська від 12 серпня 2011 року із заявника стягувались кошти,      а не вирішувалось питання про відчуження її майна (квартири), доводи заявника про неправильне застосування положень статті 380 ЦПК України,        у редакції, чинній на час розгляду справи, є безпідставними.
Водночас описка у резолютивній частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2016 року щодо дати ухвалення скасованого заочного рішення Індустріального районного суду                            м. Дніпропетровська (вказано 13 липня 2011 року, замість 12 серпня            2011 року) не є підставою для скасування судового рішення та на правильність цього рішення не впливає. 
Вказана описка може бути усунута шляхом відповідного звернення до суду із заявою про виправлення описки у рішенні суду.
Доводи заявника про порушення місцевим судом правил територіальної підсудності є необґрунтованими з огляду на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості вказав як відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «А-Банк», що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Батумська , 11 , яка територіально відноситься до Індустріального району м. Дніпропетровська.
Суд першої інстанції виконав вимоги статті 213 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.
Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи,перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.
Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_3, залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року, у частині вирішення питання про поворот виконання судового рішення, залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді | В. В. Сердюк
| А. І. Грушицький
| І. М. Фаловська