Постанова
Іменем України 
14 листопада 2019 року
м. Київ
справа № 686/17441/18
провадження № 51-1448 км 19
Верховний Суд колегією суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                                       ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
засудженого в режимі відеоконференції                    ОСОБА_6 ,
захисника в режимі відеоконференції                         ОСОБА_7 , 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2018 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 11 лютого 2019 року у кримінальному провадженні № 12018240010004313 від 03 липня 2018 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 186 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням положень частин 1, 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 26 травня 2018 року приблизно о 01:15, рухаючись по вул. Проскурівського підпілля в м. Хмельницькому, керуючись корисливим мотивом, умисно, повторно, відкрито викрав майно потерпілого ОСОБА_8 , чим заподіяв останньому майнової шкоди на загальну суму 2592 грн.
Крім того, ОСОБА_6 03 липня 2018 року приблизно о 13:00, керуючись корисливим мотивом, незаконно проник до підвального приміщення домоволодіння потерпілого ОСОБА_9 за адресою    АДРЕСА_2 ий та таємно, повторно викрав майно потерпілого на загальну суму 1165 грн. При цьому, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , перебуваючи за вищевказаною адресою, проник до приміщення житлового будинку, де, діючи умисно, повторно вчинив крадіжку майна потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 748 грн, однак закінчити свій злочинний умисел до кінця не зміг, оскільки був затриманий потерпілим.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 11 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду – без зміни.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 ставить питання про скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. При цьому зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій безпідставно було враховано показання потерпілого ОСОБА_8 , які, на його думку, є необ`єктивними.
Крім того, засуджений вказує, що апеляційним судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення повторного допиту потерпілого ОСОБА_8 , а клопотання щодо повторного дослідження заяви про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, апеляційним судом взагалі не розглянуто.
Також, засуджений посилається на те, що судами обох інстанцій неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що полягає у визнанні рецидиву злочину обставиною, яка обтяжує покарання, та невизнанні щирого каяття та часткового визнання вини обставинами, які пом`якшують покарання.
Позиції інших учасників судового провадження 
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу засудженого не надходило.
У судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення поданої касаційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви суду
Згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено ч. 1 ст. 438 КПК України, одними з підстав для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК України при вирішенні питання про наявність зазначених у пунктах 1, 2 ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–413 цього Кодексу. 
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 186 КК України, зроблено з додержанням ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.
Висновку щодо винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, місцевий суд дійшов на підставі аналізу досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: показаннь самого засудженого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 щодо обставин подій; фактичних даних, що містяться у протоколі пред`явлення  особи для впізнання від 03 липня 2018 року, протоколі огляду місця події від 03 липня 2018 року, а також на підставі висновку судово-трасологічної експертизи від 27 липня 2018 року № 4.1-0492:18 та інших доказів, досліджених судом, які наведені у вироку.
Висновок суду, про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, зроблено на підставі показань свідка ОСОБА_11 , фактичних даних, що містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання від 18 червня 2018 року, протоколі слідчого експерименту від 30 липня 2018 року, протоколі огляду місця події від 15 червня 2018 року, а також на підставі показань потерпілого ОСОБА_8 , який під час проведення впізнання вказав на засудженого як на особу, яка незаконно заволоділа його мобільним телефоном, а під час слідчого експерименту детально розповів про обставини вчинення злочину, показав місце та механізм, за яким ОСОБА_6 відкрито заволодів його майном. При цьому, показання потерпілого в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та показанням свідка, що в своїй сукупності повністю відтворюють картину події.
Крім того, апеляційний суд, перевіряючи вирок місцевого суду, належним чином оцінив показання потерпілих, свідків, документальні та інші докази, які є послідовними і узгоджуються між собою, та мотивовано спростував доводи сторони захисту про відсутність достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості засудженого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 186 КК України.
Таким чином, на переконання Суду, з урахуванням обсягу доказів, оцінених та перевірених судами першої та апеляційної інстанцій, дії засудженого ОСОБА_6 кваліфіковано правильно за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 186 КК України, а доводи касаційної скарги щодо безпідставного врахування показань потерпілого  ОСОБА_8 , колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Твердження засудженого про те, що апеляційним судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про проведення повторного допиту потерпілого ОСОБА_8 , а клопотання щодо повторного дослідження заяви про вчинення злочину апеляційним судом взагалі не розглядалося, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме журналу судового засідання від 11 лютого 2019 року, під час апеляційного розгляду стороною захисту було заявлено клопотання про проведення повторного допиту потерпілого  ОСОБА_8 . Апеляційний суд розглянув подане клопотання в повному обсязі та в процесуальному порядку, надавши належне обґрунтування, відмовив у його задоволенні.
Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи засудженого щодо безпідставної відмови у задоволенні поданого стороною захисту клопотання є необґрунтованими, оскільки процесуальних порушень судом апеляційної інстанції під час касаційного розгляду встановлено не було, а безпосередня наявність клопотання не є підставою для обов`язкового його задоволення. 
Крім того, доводи засудженого про те, що апеляційним судом в порушення вимог КПК України не було розглянуто клопотання про повторне дослідження заяви про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, оскільки в ході касаційного розгляду не знайшло свого підтвердження те, що таке клопотання до суду апеляційної інстанції взагалі подавалось. 
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про те, що судами першої та апеляційної інстанцій було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, є необґрунтованими з огляду на таке. 
Відповідно до положень ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема й за корисливі злочини і цей факт було враховано при визначенні його кваліфікації за ознакою повторності. При цьому, відповідно до матеріалів провадження, засуджений, також має судимості і за інші злочини, що було обґрунтовано враховано судом в якості обставини, що обтяжує покарання – рецидив злочинів.
Разом з тим, в ході судових розглядів в судах першої та апеляційної інстанцій обставин, які б пом`якшували покарання засудженого, встановлено не було.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи засудженого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними та необґрунтованими.
На переконання колегії суддів, апеляційний суд відповідно до вимог статей 370, 419 КПК України дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі засудженого доводам та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційний суд не встановив.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції – без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2018 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 11 лютого 2019 року залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                     ОСОБА_3