ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року 
м. Київ

Справа №  905/1811/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. - головуючого, Багай Н.О., Пількова К. М.,
секретар судового засідання - Савінкова Ю. Б.
за участю представників:
позивача - Лисенко В.О.,
відповідача - не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.08.2019
та рішення Господарського суду Донецької області від 21.01.2019
за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства "Покровськтепломережа"
про стягнення 3 870 913,12 грн,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства "Покровськтепломережа" (далі - КП "Покровськтепломережа") про стягнення заборгованості у загальній сумі 3 870 913,12 грн, у тому числі, 1 996 860,15 грн пені, 377 475,84 грн 3% річних, 1 496 577, 13 грн інфляційних.
1.2. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу від 15.12.2014 №1226/15-БО-6 (за поставками січня - березня, жовтня - грудня 2015 року) в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних.
2. Короткий зміст судових рішень у справі
2.1. Рішенням Господарського суду Донецької області від 21.01.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з КП "Покровськтепломережа" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 331 464,40 грн 3% річних, 1 406 185,58 грн інфляційних та 26 064,74 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
2.2. Місцевий господарський суд з`ясувавши обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та процентів річних підлягають частковому задоволенню.
Щодо нарахування інфляційних втрат, судом першої інстанції зазначено, що базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Однак, за висновком суду, позивач при здійсненні розрахунку інфляційних, вказаних правил не врахував.
Суд першої інстанції також дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення з відповідача пені не підлягають задоволенню, оскільки відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, а позивач є постачальником енергоресурсу, відтак, положення частини другої статті 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" розповсюджують свою дію на спірні правовідносини.
2.3. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.08.2019 рішення Господарського суду Донецької області від 21.01.2019 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 45 599,66 грн інфляційних і в цій частині ухвалено нове рішення про задоволення цих позовних вимог. В іншій частині рішення Господарського суду Донецької області від 21.01.2019 залишено без змін.
2.4. Суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок позивача в частині інфляційних встановив, що він є вірним, а методика нарахування відповідає рекомендаціям Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97-р та дійшов висновку, що позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.
3. Короткий зміст вимог, викладених у касаційній скарзі
3.1. Не погоджуючись із судовими рішеннями ПАТ "НАК "Нафтогаз України" просить рішення Господарського суду Донецької області від 21.01.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.08.2019 в частині відмови у стягненні 1 996 860,15 грн пені скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
3.2. Доводи, викладені у касаційній скарзі зводяться до того, що:
? ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не було і не є енергопостачальною компанією, а тому норми Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" не можуть бути застосовані до нього;
? суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме: статтю 275 Господарського кодексу України, пункт 27 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", статтю 714 Цивільного кодексу України;
?? суди не врахували правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16.10.2018 у справі №913/65/18.
3.3. У відзиві на касаційну скаргу КП "Покровськтепломережа" просить відмовити у її задоволенні, оскаржувані судові рішення залишити без змін, наголошуючи на правомірності висновків господарських судів і безпідставності доводів, викладених у касаційній скарзі.
4. Розгляд касаційної скарги та встановлені судами обставини справи
4.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
4.2. Як установлено господарськими судами та підтверджено матеріалами справи, 15.12.2014 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством "Красноармійськтепломережа" (найменування якого змінено на КП "Покровськтепломережа") (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1226/15-БО-6.
4.3. За змістом пункту 1.1 договору, продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець ? прийняти та оплатити газ на умовах договору.
4.4. Згідно з пунктом 2.1 договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.
4.5. Пунктом 6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
4.6. У відповідності до пункту 7.2 договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору, він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
4.7. За умовами пункту 11 договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.
4.8. Предметом касаційного оскарження є стягненні 1 996 860,15 грн пені за загальний період з 17.02.2015 по 14.07.2016 за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати природного газу, спожитого у січні - березні, жовтні - грудні 2015 року.
4.9. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
4.10. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
4.11. Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
4.12. Суд апеляційної інстанції, змінивши рішення місцевого господарського суду в частині стягнення інфляційних, погодився з висновком суду першої про часткове задоволення позовних вимог ув`язку з порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару.
4.13. Як установлено судами попередніх інстанцій, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу від 15.12.2014 №1226/15-БО-6, позивачем нараховано до стягнення пеню у сумі 1 996 860,15 грн.
4.14. Пунктом 7.2 договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору, він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
4.15. Разом з цим, статтею 1 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" визначено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція (набрав чинності 07.02.2015).
До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.
Згідно зі статтею 2 зазначеного Закону встановлено мораторій на час, визначений у статті 1, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.
4.16. Як установлено судами попередніх інстанцій, у пунктах 5, 6 статуту ПАТ "НАК "Нафтогаз України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку. Предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.
4.17. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 та пунктом 2 статті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 №705 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є НАК "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.
4.18. Законом України "Про енергозбереження" визначено, що: "енергозбереження" - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" - це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.
4.19. Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії -      це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія. 
Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.
4.20. З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що в силу приписів чинного законодавства ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є енергопостачальною компанією у розумінні статті 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".
При цьому апеляційним господарським судом було оцінено посилання скаржника на правову позицію у справі №913/65/18 та зроблено висновок про його необґрунтованість у контексті конкретних обставин справи.
4.21. Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками судів попередніх інстанцій та враховує, що аналогічна правова позиція щодо віднесення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до енергопостачальної компанії, викладена у постановах Верховного Суду від 18.01.2019 у справі №913/66/18, від 21.03.2019 у справі №905/1100/18, від 14.05.2019 у справі №905/1882/18, від 19.09.2019 у справі №905/90/19, від 10.10.2019 у справі №913/643/18.
Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
4.22. Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги ? результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець ? суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. 
4.23. За змістом пункту 1 частини першої статті 13 зазначеного Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.
4.24. Судами установлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 22.12.2018, основним видом діяльності КП "Покровськтепломережа" є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.
4.25. Відповідно до пункту 3.1 статуту КП "Покровськтепломережа", предметом діяльності якого є, зокрема, виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії, щодо забезпечення (постачання) теплової енергії, пари та гарячої води на платній основі підприємствам, установами, організаціям, приватним підприємцям та іншим суб`єктам підприємницької діяльності і населенню.
4.26. В той же час, судами встановлено, що відповідно до наявних копій ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг КП "Покровськтепломережа" є виробником, здійснює транспортування та постачання теплової енергії. Тобто, відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг.
4.27. При цьому, КП "Покровськтепломережа" здійснює свою господарську діяльність у місті Покровськ Донецької області, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р.
4.28. За умовами пункту 1.2 газ, який постачався за вказаним правочином, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.
Отже, відповідач споживав природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.
4.29. Таким чином, встановивши, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правомірного висновку щодо поширення на спірні правовідносини, пов`язані із стягненням пені, мораторію, встановленого частиною другою статті 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".
4.30. Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі про невірне застосування місцевим та апеляційним господарським судом норм Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" внаслідок безпідставного наділення позивача статусом енергопостачальної компанії є необґрунтованими, оскільки заявник на власний розсуд тлумачить та визначає коло господарюючих суб`єктів, на яких розповсюджується дія статті 2 цього Закону.
4.31. Інші доводи, викладені у касаційній скарзі, є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, отже вже були предметом дослідження та оцінки судом апеляційної інстанції і зводяться до переоцінки доказів та установлених обставин справи, що не входить до повноважень Верховного Суду, передбачених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України.
4.32. На підставі викладеного, колегія суддів Верховного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскільки газ, що поставлявся ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відповідачеві є енергетичним ресурсом за тлумаченням визначення, наведеного в пункті 1.5 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", а КП "Покровськтепломережа" надає житлово-комунальні послуги в районі проведення АТО (є виробником цих послуг у розумінні статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги") саме завдяки використанню природного газу, відсутні підстави для нарахування і стягнення пені у розмірі 1 996 860,15 грн за загальний період з 17.02.2015 по 14.07.2016 за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати природного газу, спожитого у січні - березні, жовтні - грудні 2015 року.
5. Висновки Верховного Суду
5.1. Згідно зі статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
5.2. Відповідно до статті 300 цього Кодексу, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
5.3. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини першої статті 309 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
5.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення у справі прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування не вбачається.
5.5. Доводи, викладені у касаційній скарзі, про порушення і неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваних судових рішень не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послалися суди як на підставу для відмови у позові, ґрунтуються на переоцінці доказів, зібраних у справі, що за змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України не належить до повноважень суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржених у справі постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції не вбачається.
6. Розподіл судових витрат
6.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.08.2019 та рішення Господарського суду Донецької області від 21.01.2019 у справі №905/1811/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 В.А. Зуєв

Судді                                                                                                    Н.О. Багай

                                                                                                    К. М. Пільков