Постанова                                           
Іменем України
 
02 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 644/6419/16-ц
 
провадження № 61-34415св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 21 квітня 2017 року, постановлене у складі колегії суддів: Бездітка В. М., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»
(далі - ПАТ «Альфа-Банк», банк) звернулось до ОСОБА_1 із позовом про стягнення заборгованості, вказавши, що 03 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ЗАТ «Альфа-Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 490074579, за умовами якого, з урахуванням договору про внесення змін і доповнень № 1 від 24 лютого 2009 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 17 036,53 доларів США на термін до 03 червня 2018 року.
Банк виконав зобов`язання за вказаним договором в повному обсязі. Відповідач в свою чергу зобов`язавшись в порядку та на умовах, що визначені у договорі повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в розмірах та строки передбачені у договорі, своєчасно не вносила кошти на погашення заборгованості за договором, у зв`язку з чим станом на 03 червня 2016 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 7 852,53 доларів США, яка складається з: 5 860,77 доларів США заборгованості за кредитом; 
100,16 доларів США заборгованості за процентами; 1 891,60 доларів США заборгованості за пенею.
За таких обставин, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог 
від 22 грудня 2016 року, банк просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 2 467, 39 доларів США яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 2 463,90 доларів США, заборгованості за процентами у розмірі 3,49 доларів США.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 січня
2017 року, ухваленим у складі судді Горчакової О. І., у задоволені позовних вимог ПАТ «Альфа - Банк» відмовлено.
Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень статей 589, 590 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про заставу» позивач скористався своїм правом звернення стягнення на предмет застави. Крім того позивачем не надано належних і допустимих доказів про наявність заборгованості у відповідача та не доведено підстави зарахування внесених відповідачем коштів на погашення процентів, а не тіла кредиту.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 21 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» задоволено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 січня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 467,39 доларів США.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що у жовтні 2016 року банком було реалізовано заставне майно, кошти від реалізації якого зараховано на погашення заборгованості за кредитним договором в порядку та черговості, передбачених розділом № 9 цього договору, тому вважав неправильним висновок суду першої інстанції про ненадання позивачем доказів на підтвердження черговості зарахування коштів.
Також апеляційний суд зазначив, що після реалізації предмета застави заборгованість відповідачем у повному обсязі не погашена, а посилання на реалізацію предмета застави по заниженій ціні не доведено. Крім того, позивач не оспорювала угоду про реалізацію предмета застави, що вказує на згоду її з цією угодою.
Короткий зміст вимог касаційної скарг 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду Харківської області від 21 квітня
2017 року та залишити в силі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 січня 2017 року.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано матеріали цивільної справи № 644/6419/16-ц з Орджонікідзевського районного суду м. Харкова та зупинено виконання рішення Апеляційного суду Харківської області 
від 21 квітня 2017 року до закінчення касаційного провадження.
Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року
№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»
(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
07 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 644/6419/16-ц передано судді-доповідачеві.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував відсутність доказів реалізації предмета застави (автомобіля), доказів оцінки предмета застави, проведення публічних торгів з його реалізації або укладення договору купівлі-продажу та ціни, за якою було реалізовано автомобіль. На думку заявника, апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про стягнення з неї заборгованості у заявленому банком розмірі.
Оскаржити угоду про реалізацію предмета застави вона не могла, оскільки банк такої угоди не надавав.
Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що банком реалізовано предмет застави за 3 800 доларів США, не встановивши при цьому, походження цієї суми коштів.
Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу
У поданому в лютому 2018 року відзиві на касаційну скаргу 
представник ПАТ «Альфа-Банк» - Августінова М. В. посилалася на те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені у ній, є необґрунтованими, а оскаржене судові рішення ухвалені відповідно до вимог чинного законодавства. Зазначила, що апеляційним судом до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права, при розгляді справи не було допущено порушення норм процесуального права.
Просила врахувати, що протягом судового розгляду представник банка неодноразово вказував, що предмет застави реалізовано за 3 880 доларів США, які були направлені на погашення заборгованості ОСОБА_1 . Вказувала на відсутність у заставодержателя визначеного законом обов`язку подавати звіт про результати продажу заставного майна.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 03 червня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 490074579, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 17 036,53 доларів США.
Умовами договору, а саме пунктом 2.2 передбачено номінальну проценту ставку - 10,2%.
Із пункту 2.7 договору суди встановили, що кредит у сумі 73 760 грн було перераховано на рахунок ТОВ «Сі Ей Автомотів» з метою оплати транспортного засобу за договором купівлі-продажу № 414315-3896/8 
від 30 травня 2008 року, а сума у розмірі 6 822,80 грн - на рахунок страховика - Харківської філії Відкритого акціонерного товариства «УСК «Дженералі Гарант» з метою оплати страхової суми за перший рік страхування транспортного засобу.
Суди встановили, що відповідно до пункту 2.11 договору застави 
від 03 червня 2008 року зобов`язання, забезпечене заставою, вважається виконаним, якщо кредит погашений, сплачені проценти, інші платежі. Позичальник за даним договором передає в заставу, а банк приймає рухоме майно - автомобіль марки Chery Tiggo номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску. Заставою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань позичальника за цим договором. За домовленістю сторін вартість предмету застави складає 92 200 грн.
Відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором виконувала не в повному обсязі.
Судами встановлено, що з метою добровільного врегулювання спору щодо повернення заборгованості банком 29 червня 2016 року на адресу ОСОБА_1 було надіслано лист в якому відповідачу пропонувалось врегулювати заборгованість шляхом повернення застави автомобіля марки Chery Tiggo, номерний знак НОМЕР_1 , для подальшої реалізації та зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості.
15 вересня 2016 року ОСОБА_1 повернула банку заставне майно - автомобіль марки Chery Tiggo номерний знак НОМЕР_1 .
Апеляційний суд встановив, що згідно наданого позивачем розрахунку станом на 08 листопада 2016 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитом становить 2 467,39 доларів США, яка визначена з урахуванням суми отриманої від реалізації заставного майна.
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першої третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).
Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Задовольняючи позов, апеляційний суд вважав доведеним розмір заборгованості ОСОБА_1 за укладеним сторонами кредитним договором з урахуванням передачі останньою предмета застави заставодержателю та продажу банком предмета застави.
Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 вказувала, що вона добровільно передала банку предмет застави, вартість якого на час передачі перевищувала загальний розмір заборгованості за кредитним договором, а банк приховав факт передачі йому предмета застави та подальшої його реалізації, не надав доказів ціни, за якою реалізовано предмет застави.
Із наданого банком розрахунку апеляційний суд встановив, що 28 жовтня 2016 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором зараховано 3 880 доларів США, яка є вартістю реалізованого заставного майна.
Проте із вказаними висновками апеляційного суду в повному обсязі погодитись не можна.
За змістом статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 20 Закону України «Про заставу»).
Відповідно до статті 24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.
Апеляційний суд не врахував, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт реалізації предмета застави за ціною 3 880 доларів США, про що вказувала ОСОБА_1 заперечуючи проти позову.
Таким чином апеляційний суд при вирішенні справи не в повній мірі встановив фактичні обставини справи і дійшов передчасного висновку про стягнення заборгованості у розмірі заявленому банком.
За змістом статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій.
Доводи касаційної скарги вказують на існування підстав для скасування судового рішення апеляційного суду.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.
З урахуванням викладеного касаційний суд дійшов висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до частини третьої
статті 411 ЦПК України.
Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції належить врахувати викладене, встановити чи був реалізований предмет застави та за якою ціною, з`ясувати дійсний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором після продажу предмета застави, надати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Апеляційного суду Харківської області від 21 квітня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   С. Ф. Хопта   В. В. Шипович