ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року 
м. Київ

Справа №  910/13850/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Пєскова В.Г. - головуючий, 
суддів: Банаська О.О., Васьковського О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» Грошової С.В.
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2019
у складі колегії суддів: Кравчука Г.А. (головуючий), Козир Т.П., Коробенка Г.П. 
та на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019
у складі судді Сівакової В.В.
у справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк»,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таундевелопменткомпані»
про стягнення 220 000 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд
 
ВСТАНОВИВ:

Хронологія подій та опис обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанції          
1.          29.11.2013 між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (далі - ПАТ «УПБ», Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таундевелопменткомпані» (далі - ТОВ «Таундевелопменткомпані», Позичальник) укладено договір про відкриття траншевої кредитної лінії № 769 (далі - кредитний договір), згідно з п. 1.1 якого Банк зобов`язався відкрити Позичальнику траншеву відкличну відновлювальну кредитну лінію в сумі 95 000 000 грн терміном до 25.05.2016 на поповнення обігових коштів позичальника.
Відповідно до пункту 1.4. кредитного договору підставою для надання кредиту за кредитним договором є додаткові договори, що укладаються тільки за взаємною згодою сторін після надання Банку письмової заявки Позичальника, в якій вказується сума кредиту, конкретна ціль кредитування.
Згідно з п. 1.5 кредитного договору плата за користування одержаними кредитними коштами встановлюється в кожному конкретному додатковому договорі.
2.          Протягом дії кредитного договору Позичальник неодноразово звертався до Банку із заявами про надання коштів в рахунок кредиту, за наслідками яких між Позичальником та Банком було укладено додаткові договори про надання траншів в межах кредитної лінії, зокрема:
договір від 27.12.2013 на суму кредиту в розмірі 27 250 000 грн;
договір від 30.12.2013 на суму кредиту в розмірі 15 227 000 грн;
договір від 30.01.2014 на суму кредиту в розмірі 10 500 000 грн;
договір від 12.02.2014 на суму кредиту в розмірі 1 435 000 грн;
договір від 24.02.2014 на суму кредиту в розмірі 11 286 900 грн;
договір від 06.03.2014 на суму кредиту в розмірі 382 000 грн;
договір від 22.08.2014 на суму кредиту в розмірі 7 334 000 грн;
договір від 31.10.2014 на суму кредиту в розмірі 18 100 000 грн;
договір від 26.11.2014 на суму кредиту в розмірі 2 385 000 грн;
договір від 09.12.2014 на суму кредиту в розмірі 1 000 000 грн;
договір від 11.02.2015 на суму кредиту в розмірі 100 000 грн.
3.          Фактичне отримання позичальником кредитних коштів підтверджується наступними меморіальними ордерами:
від 27.12.2013 № 19005169 в сумі 27 273 000 грн;
від 30.12.2013 № 19016271 в сумі 15 227 000 грн;
від 30.01.2014 № 19271447 в сумі 10 500 000 грн;
від 12.02.2014 № 19401790 в сумі 1 435 000 грн;
від 24.02.2014 № 19479151 в сумі 11 286 900 грн;
від 06.03.2014 № 19608976 в сумі 382 000 грн;
від 22.08.2014 № 20896353 в сумі 7 334 000 грн;
від 31.10.2014 № 21403583 в сумі 18 100 000 грн;
від 26.11.2014 № 21598785 в сумі 2 385 000 грн;
від 09.12.2014 № 21718615 в сумі 1 000 000 грн;
від 11.02.2015 № 22208904 в сумі 100 000 грн.
4.          Згідно з умовами п. 7.1. кредитного договору нарахування та сплата процентів за користування кредитними ресурсами, наданими відповідно до додаткових договорів, здійснюється щомісячно з остаточним погашенням кредитної заборгованості за кожним кредитом, але не пізніше строку, обумовленого в кожному додатковому договорі.
5.          Відповідно до п. 4.1. кредитного договору Позичальник зобов`язався повернути одержані кредитні ресурси в строк згідно з умовами, які викладені у відповідних додаткових договорах, що є невід`ємними частинами цього договору та сплатити нараховані проценти шляхом перерахування грошових коштів на позичкові рахунки та рахунки нарахованих процентів, відповідно до строків, які встановлені додатковими договорами.
6.          Додатковими договорами до кредитного договору передбачалася можливість дострокового погашення кредитів Позичальником. Зокрема пунктом 3 кожного додаткового договору передбачено строк повернення кожного траншу не пізніше встановленої в ньому дати. Отже, повернення кредиту було можливим в будь-який час не пізніше встановленої в додатковому договорі дати.
7.          27.05.2015 Позичальником з метою виконання кредитного договору подано до ПАТ «УПБ» наступні платіжні доручення, які було проведено Банком:
№ 1574 на суму 20 383, 56 грн (погашення відсотків);
№ 1575 на суму 29 250, 41 грн (погашення відсотків);
№ 1576 на суму 48 614, 80 грн (погашення відсотків);
№ 1577 на суму 214 027, 40 грн (погашення відсотків);
№ 1578 на суму 368 942, 47 грн (погашення відсотків);
№ 1579 на суму 149 493, 04 грн (погашення відсотків);
№ 1580 на суму 310 380, 49 грн (погашення відсотків);
№ 1581 на суму 7 786, 52 грн (погашення відсотків);
№ 1582 на суму 555 452, 06 грн (погашення відсотків);
№ 1583 на суму 230 067, 22 грн (погашення відсотків);
№ 1584 на суму 2 038, 36 грн (погашення відсотків);
№ 1585 на суму 15 227 000 грн (погашення кредиту);
№ 1586 на суму 10 500 000 грн (погашення кредиту);
№ 1587 на суму 1 435 000 грн (погашення кредиту);
№ 1588 на суму 27 250 000 грн (погашення кредиту);
№ 1589 на суму 382 000 грн (погашення кредиту);
№ 1590 на суму 18 100 000 грн (погашення кредиту);
№ 1591 на суму 100 000 грн (погашення кредиту);
№ 1592 на суму 11 286 900 грн (погашення кредиту);
№ 1593 на суму 7 334 000 грн (погашення кредиту);
№ 1594 на суму 2 385 000 грн (погашення кредиту);
№ 1595 на суму 1 000 000 грн (погашення кредиту).
8.          27.05.2015 між Банком та Позичальником укладено договір про розірвання договору про відкриття траншевої кредитної лінії від 29.11.2013 № 769, відповідно до якого сторони дійшли згоди розірвати кредитний договір з 27.05.2015.
9.          У зв`язку з повним погашенням заборгованості ПАТ «УПБ» видано Позичальнику довідку від 28.05.2015 № 11/5-02/489, в якій повідомляється про повне погашення заборгованості Позичальником за кредитним договором.
10.          Постановою Правління Національного банку України від 28.05.2015 № 348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних», Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.
11.          На підставі цієї постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 28.05.2015 № 107 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «УПБ», згідно з яким з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «УПБ».
12.          Тимчасову адміністрацію в ПАТ «УПБ» запроваджено строком на 3 місяці з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно.
13.          Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2015 № 562 відкликано банківську ліцензію ПАТ «УПБ» та прийнято рішення про ліквідацію банку.
14.          Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте відповідне рішенням від 28.08.2015 № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УПБ» та делегування повноважень ліквідатора банку».          
15.          29.05.2015 наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Пантіної Л.О. «Про перевірку договорів в ПАТ «УПБ» № 26/ТА було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «УПБ» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (в тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим частиною другою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
16.          За результатами роботи комісії складено протокол від 20.08.2015 № 23, в якому зазначено, що:
здійснивши правочин по погашенню заборгованості ТОВ «Таундевелопменткомпані» за кредитним договором від 29.11.2013 № 769, Банком порушено вимоги постанови Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ, відповідно до якої під час здійснення особливого режиму контролю всі розрахунки в національній валюті повинні проводитись через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України, та яка забороняє Банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи;
договір від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору укладено з порушенням умов кредитного договору;
Банк, здійснивши правочин по погашенню заборгованості ТОВ «Таундевелопменткомпані» за кредитним договором від 29.11.2013 № 769, прийнявши дострокове повне погашення заборгованості позичальником, прийняв на себе зобов`язання щодо забезпечення (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», що прямо зазначено у п. 5 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину;
в результаті здійснення правочину по погашенню заборгованості за кредитним договором надаються переваги кредитору Банку - ОСОБА_1 , а також переваги юридичним особам та фізичним особам, що перерахували кошти останньому (ТОВ Компанія «Фортуна», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) перед іншими кредиторами, не встановлені для них законодавством чи внутрішніми документами Банку, що прямо зазначено у п. 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину.
17.          Відтак, було прийнято рішення про виявлення нікчемних правочинів (договорів), зокрема, правочину по проведенню Банком платіжних доручень №№ 1574-1595 для погашення заборгованості за кредитним договором від 29.11.2013 № 769 та договору від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору від 29.11.2013 № 769, та необхідність здійснити дії щодо направлення повідомлення про нікчемність правочинів згідно зі статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
18.          Листом від 22.09.2015 № 01-10/4908 Фонд повідомив відповідача про нікчемність правочину по проведенню Банком платіжних доручень №№ 1574-1595 для погашення заборгованості за кредитним договором від 29.11.2013 № 769 та договору від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору від 29.11.2013 № 769 відповідно до пунктів 5 та 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Обґрунтування позову 
19.          У зв`язку з викладеним, у жовтні 2018 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що діє від імені та в інтересах ПАТ «УПБ», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Таундевелопменткомпані» про стягнення 220 000 грн.
20.          Позовні вимоги Позивач обґрунтовував тим, що 29.11.2013 між Банком та відповідачем укладено Договір про відкриття траншевої кредитної лінії № 769 (далі - Договір від 29.11.2013 № 769), відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 95 000 000 грн терміном до 26.05.2016. До вказаного Договору укладено декілька додаткових договорів про надання траншів в межах кредитної лінії. 27.05.2015 ПАТ «УПБ» здійснив штучну трансакцію з перерахування коштів згідно наданих відповідачем платіжних доручень №№  1574-1595, штучно погасивши заборгованість за кредитним договором. 28.05.2015 правлінням Національного банку України прийнято постанову №  348 про віднесення ПАТ «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних, на підставі чого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.05.2015 № 107 про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Український професійний банк», згідно з яким призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. На виконання своїх обов`язків, передбачених статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час здійснення перевірки було виявлено правочин по проведенню ПАТ «Український професійний банк» платіжних доручень для погашення заборгованості за кредитним договором та договір про розірвання кредитного договору, які є нікчемними. Тому, у зв`язку з невиконанням відповідачем, на думку позивача, зобов`язань за кредитним договором Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що діє від імені та в інтересах ПАТ «УПБ», звернувся до суду про стягнення 220 000 грн, з яких: 209  000 грн боргу за кредитом та 11 000 грн боргу за процентами.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
21.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2019, у задоволенні позову відмовлено.
22.          Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у позові, дійшли висновку, що кредитний договір є виконаним, наслідком чого стало його розірвання за згодою сторін.
          Суди зазначили, що платежі в погашення кредиту відбувались всередині банку, тому їх проведення не могло відображатись на кореспондентському рахунку самого банку, відкритому в іншому банку (НБУ). Так само і не міг залишок коштів на кореспондентському рахунку ПАТ «Український професійний банк» в НБУ (призначеному для міжбанківських розрахунків) впливати на можливість проведення клієнтом операції з перерахування коштів з одного рахунку, відкритого в банку на інший рахунок, також відкритий в даному банку, чим спростовуються твердження позивача про те, що платежі в погашення кредиту повинні були здійснюватись позичальником тільки на кореспондентський рахунок ПАТ «Український професійний банк», відкритий в НБУ.
          Отже, в операціях з погашення кредиту ТОВ «Таундевелопменткомпані» відсутня така ознака, як безоплатна відмова банку від своїх вимог, оскільки оплата відбулась, що підтверджується відповідними та належними доказами.
          Позивач також не довів, що внаслідок вчинення операцій з погашення кредитної заборгованості Банк став неплатоспроможнім або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим. Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між здійсненими платежами та визнанням ПАТ «Український професійний банк» неплатоспроможним.
          Крім того суд першої інстанції зазначив, що правочини щодо перерахування грошових коштів з рахунку на рахунок у одному банку не є правочинами в розумінні наведених норм, а є банківськими операціями, а відтак не можуть визнаватись нікчемними.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А.           Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
23.          20.06.2019 ПАТ «УПБ» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» Грошової С.В. подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 у справі № 910/13850/18 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє від імені та в інтересах ПАТ «УПБ», у повному обсязі.
24.          При цьому скаржник посилається на неправильне застосування положень статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та на пов`язаність ОСОБА_1 і відповідно ТОВ «Таундевелопменткомпані» з  ПАТ «УПБ». Також зазначається про неналежну оцінку доказів у справі.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи
і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
А.             Щодо суті касаційної скарги
25.          Розглянувши доводи касаційної скарги і відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
26.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
Судом касаційної інстанції відхиляються доводи касаційної скарги, що судами неналежно оцінені докази, оскільки в силу положень частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
27.          З приводу застосування судами норм матеріального права, судова колегія зазначає, що частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:
1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;
2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;
3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;
4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;
5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";
6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
Слід відзначити, що встановлений у частині третій статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перелік підстав нікчемності правочинів є вичерпним.
28.          У статті 1072 ЦК України визначено, що банк виконує розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.
29.          Аналогічне положення закріплено у п. 22.9. статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», за яким банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Порядок визначення залишку коштів встановлюється Національним банком України. У разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання у повному обсязі розрахункового документа стягувача на момент його надходження до банку платника цей банк здійснює часткове виконання цього розрахункового документа шляхом переказу суми коштів, що знаходиться на рахунку платника, на рахунок отримувача.
30.          Такі ж вимоги закону встановлені в Інструкції, затвердженій постановою НБУ «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» від 21.01.2004 № 22 (далі - Інструкція № 22) - п. 2.22, п. 2.25, п. 3.6. 
31.          У відповідності з положеннями статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам: 1)  вкладні (депозитні), 2) поточні та 3) кореспондентські рахунки. При цьому поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів, відповідно до умов договору та вимог законодавства України; кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів. Відкриття кореспондентських рахунків здійснюється шляхом встановлення між банками кореспондентських відносин у порядку, що визначається Національним банком України, та на підставі відповідного договору.
32.          П. 16.1 статті 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що до документів на переказ відносяться: 1)  розрахункові документи, 2) документи на переказ готівки, 3) міжбанківські розрахункові документи, 4) клірингові вимоги та 5) інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. При цьому розрахунковим документом є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача (п. 1.35 статті 1 цього Закону).
33.          У п. 27.1 статті 27 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» унормовано, що міжбанківський переказ здійснюється шляхом: проведення суми переказу через кореспондентські рахунки, що відкриваються банками в національному банку України; проведення суми переказу через кореспондентські рахунки, що відкриваються банками в інших банках або в розрахунковому банку.
Внутрішньобанківський переказ здійснюється банком у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України.
34.          Згідно з пунктами 30.1, 30.2 статті 30 цього Закону переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.
35.          Слід відзначити, що кореспондентські рахунки призначені для проведення міжбанківських розрахунків, в той час як погашення кредиту було здійснено позичальником на користь ПАТ «УПБ» за допомогою відповідного розрахункового документа - платіжного доручення (не міжбанківського) і такий платіж здійснювався всередині одного банку (внутрішньобанківський переказ).
36.          При цьому банк зобов`язаний виконувати розпорядження клієнта про перерахування коштів з його поточного рахунку, яке здійснюється в межах залишків коштів на цьому рахунку.
37.          Оскільки платежі в погашення кредиту у даній справі відбувались всередині банку, то їх проведення не могло відображатись на кореспондентському рахунку самого банку, відкритому в іншому банку (НБУ). Так само і не міг залишок коштів на кореспондентському рахунку ПАТ «УПБ» в НБУ (призначеному для міжбанківських розрахунків) впливати на можливість проведення клієнтом операції з перерахування коштів з одного рахунку, відкритого в банку, на інший рахунок, також відкритий в цьому банку.
38.          Судова колегія зауважує, що судами встановлено, що у зв`язку з повним погашенням заборгованості ПАТ «УПБ» видано Позичальнику довідку від 28.05.2015 № 11/5-02/489, в якій повідомляється про повне погашення заборгованості Позичальником за кредитним договором, у зв`язку з чим дія кредитного договору припинена (т. 1, а.с. 125). Копії платіжних доручень, якими відповідач перераховував кошти на погашення своїх зобов`язань за кредитним договором, містяться в матеріалах справи (т. 1, а.с. 113-124).
39.          Враховуючи зазначені вище обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 29.11.2013 № 769 у зв`язку з її погашенням.
40.          Як встановлено судами, Банком направлялося відповідачеві листом від 22.09.2015 № 01-10/4908 повідомлення про нікчемність правочину по проведенню Банком платіжних доручень №№ 1574-1595 для погашення заборгованості за кредитним договором від 29.11.2013 № 769 та договору від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору від 29.11.2013 № 769 відповідно до пунктів 5 та 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
41.          Отже, досліджені судами першої та апеляційної інстанцій матеріали справи свідчать, що позивач вважав правочин по проведенню Банком платіжних доручень №№ 1574-1595 для погашення заборгованості за кредитним договором від 29.11.2013 № 769 та договір від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору від 29.11.2013 № 769 нікчемними саме на підставі пунктів 5 та 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Ці підстави документально було закріплено в протоколі комісії з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «УПБ» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, від 20.08.2015 № 23, а також у листі від 22.09.2015 № 01-10/4908.      
42.          Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
43.          Посилаючись на наявність ознак нікчемності договору поруки, визначених в п. 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», скаржник вказує на здійснення відповідачем штучного погашення заборгованості по кредиту та перерахування коштів зі свого поточного рахунку в ПАТ «УПБ».
44.          Верховний Суд констатує, що укладення договору і спосіб його виконання не є тотожним. Правочин є нікчемним за п. 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у разі, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.   Проведення банком операції з погашення заборгованості по кредиту та перерахування коштів з поточного рахунку відповідача   в ПАТ «УПБ» не є правочином у розумінні статей 202, 626 ЦК України та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а є його виконанням. Відтак, такі обґрунтування нікчемності договору поруки є недоцільними.
45.          Водночас, слід зауважити, що, здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність» - така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 826/1476/15.
46.          Крім того, беручи до уваги, що в цьому випадку погашення кредиту відбулось всередині одного банку, а кореспондентський рахунок використовується для міжбанківських розрахунків і на ньому обліковуються кошти, які надійшли з інших банків за операціями банку та операціями клієнтів цього банку, колегія суддів вважає, що в операціях з погашення кредиту ТОВ «Таундевелопменткомпані» відсутня така ознака, як безоплатна відмова банку від своїх вимог, оскільки оплата відбулась, що підтверджується відповідними доказами. Тобто, відсутні підстави для визнання нікчемними платіжних доручень №№ 1574-1595 з погашення заборгованості по кредитному договору від 29.11.2013 № 769 та договору від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору від 29.11.2013 № 769 на підставі пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 
47.          Щодо посилань скаржника на наявність ознак нікчемності операцій по проведенню Банком платіжних доручень №№ 1574-1595 для погашення заборгованості за кредитним договором від 29.11.2013 № 769 та договору від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору від 29.11.2013 № 769, зазначених в пункті 2 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Верховний Суд зазначає, що за змістом цієї норми Закону в редакції, чинній на момент здійснення операцій з погашення заборгованості та укладення договору від 27.05.2015, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.
48.          Судами встановлено, що ПАТ «УПБ» віднесено до категорії проблемних 30.04.2015, тобто майже за місяць до здійснення операцій з погашення заборгованості та укладення договору від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору від 29.11.2013 № 769 банк уже був проблемним, а 28.05.2015 постановою Правління НБУ віднесено ПАТ «УПБ» до категорії неплатоспроможних, тобто на наступний день після здійснення операцій з погашення заборгованості та укладення договору від 27.05.2015, а тому здійснення операцій з погашення заборгованості та укладення договору від 27.05.2015 не могло вплинути на визнання банку неплатоспроможним або спричинити неможливість виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами. Позивачем не доведено   причинно-наслідкового зв`язку між здійсненням операцій з погашення заборгованості та укладенням договору від 27.05.2015 і визнанням ПАТ «УПБ» неплатоспроможним.
49.          Посилаючись на ознаку нікчемності договору поруки, визначену в пункті 7 частини третьої статті 38 Закону, скаржник вказує, що ОСОБА_1 , який є кредитором банку, отримав переваги перед іншими кредиторами банку, оскільки набув можливість позачергово задовольнити свої вимоги.
50.          Верховний Суд вважає такі твердження позивача помилковими, оскільки ОСОБА_1 отримав право вимоги до ТОВ «Таундевелопменткомпані», але не на підставі операцій з погашення заборгованості та укладенням договору від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору від 29.11.2013 № 769, а у зв`язку з виконанням кредитного договору, перерахувавши відповідачу грошові кошти, які були направлені на погашення зобов`язань за кредитним договором. Саме на суму цих коштів ОСОБА_1 набув право вимоги до ТОВ «Таундевелопменткомпані». Тобто, ОСОБА_1 має право на отримання в майбутньому задоволення своїх вимог не від банку, а від ТОВ «Таундевелопменткомпані».
51.          Судова колегія відхиляє доводи касаційної скарги про пов`язаність ОСОБА_1 і відповідно ТОВ «Таундевелопменткомпані» з  ПАТ «УПБ», оскільки для встановлення нікчемності договору з підстав, зазначених в пункті 8 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», необхідним є одночасне встановлення двох обставин: укладення банком правочину (договору) з пов`язаною особою банку та невідповідність такого правочину вимогам законодавства України. Встановивши недоведеність пов`язаності ОСОБА_1 з банком, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність сукупної наявності підстав нікчемності операцій з погашення заборгованості та укладенням договору від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору від 29.11.2013 № 769, зазначених в пункті 8 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Окрім того, як зазначено вище, позивач в повідомленні про нікчемність, направлених ним відповідачу, вказував про нікчемність правочину і договору тільки на підставі пунктів 5 та 7 частини третьої статті 38 вищевказаного Закону, а не пункту 8.
52.          У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає, що позивачем не доведено нікчемність операцій з погашення заборгованості за кредитним договором від 29.11.2013 № 769, оформлених платіжними дорученнями №№ 1574-1595, та договору від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору від 29.11.2013 №  769 на підставі пунктів 1, 2, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Б.          Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
53.          Частиною першою статті 309 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
54.          Верховний Суд вважає, що оскаржені судові рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Ураховуючи, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права не знайшли свого підтвердження, підстав для зміни чи скасування оскаржених судових рішень колегія суддів не вбачає.

В.           Розподіл судових витрат
55.          З огляду на залишення без задоволення касаційної скарги судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.    

          На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 315 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» Грошової С.В. залишити без задоволення. 

2.   Рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2019 у справі № 910/13850/18 залишити без змін.

3.   Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                В.Г. Пєсков
Судді                                                                                                     О.О. Банасько
                                                                                                     О.В. Васьковський