ПОСТАНОВА
Іменем України

02 жовтня 2019 року 
Київ
справа №760/32894/18
адміністративне провадження №К/9901/25082/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шишова О.О.,
суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,
розглянув в письмовому провадженні в касаційній інстанції справу № 760/32894/18
за позовом  ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 травня 2019 року (прийняту в складі: головуючого - Кушнір С.І.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року (прийняту в складі колегії суддів: головуючого Василенка Я.М., суддів: Кузьменка В.В., Шурка О.І.), 
І. Суть спору:
1. У грудні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, скаржник) звернулась до суду з позовом до управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції, (далі - Відповідач), третя особа - ОСОБА_2 в якому просила суд:
- визнати бездіяльність управління патрульної поліції у місті Києві протиправною;
- зобов`язати уповноважених на те осіб скласти у відношенні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протокол про скоєння 07.10.2017 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за фактом порушення п.п.2.3. «б», 11.4, 10.1 ПДР внаслідок чого сталося зіткнення, приблизно 19 год. 55 хв. в м. Києві по вул.Антоновича 176, автомобіля NISSAN-X TRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 з автомобілем «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , а складений належним чином протокол разом з іншими матеріалами спрямувати у встановленому порядку до суду для розгляду по суті.
2. Свої вимоги позивач обґрунтовує, тим що транспортний засіб, якому були завдані механічні ушкодження в результаті ДТП, належить позивачу на праві приватної власності, то вона вважає себе потерпілою у даній справі. Але, саме тому що співробітники патрульної поліції не склали протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 за порушення ПДР, внаслідок якого мало місце зіткнення автомобіля «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_2 з автомобілем NISSAN-X TRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та в жодному зі складених протоколів про адміністративне правопорушення не вказали, що учасниками ДТП було три автомобілі, позивач була позбавлена можливості захищати свої порушені права належним чином в суді.
2.1 Позивач зазначає, що для можливості відновлення захисту своїх прав, вона звернулась до УПП у м.Києві з відповідною заявою про необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за фактом порушення п.п.2.3. «б», 11.4, 10.1 ПДР, внаслідок чого сталося зіткнення 07 жовтня 2017 р., приблизно 19 год. 55 хв. в м. Києві по вул. Антоновича, 176, автомобіля NISSAN-X TRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 з автомобілем «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 
2.2. 19 липня 2018 р. вона отримала відповідь від УПП у місті Києві за № 19102/41/11/5/02-2018 від 16.07.2018 р., в якій зазначено, що жодним нормативним документом не передбачено проведення підрозділами патрульної поліції додаткових перевірок по матеріалам ДТП, рішення за якими вже прийнято судовими органами. Таким чином, відсутні правові підстави для проведення по матеріалам вищезазначеної ДТП додаткової перевірки, після судового розгляду Голосіївським районним судом.
2.3. 18 серпня 2018 р. вона подала скаргу на дії співробітників останнього до Департаменту патрульної поліції.
2.4. 19 вересня 2018 р. вона отримала відповідь від Департаменту патрульної поліції за №Б-7844/41/2/02-2018 від 10.09.2018 р., в якій зазначено, що правові підстави для проведення додаткової перевірки за матеріалами ДТП після винесення рішення суду відсутні. Під час перевірки порушень службової дисципліни працівниками УПП у м. Києві ДПП не виявлено.
2.5. З зазначеними висновками службових осіб, як Управлінням патрульної поліції у місті Києві так і Департаменту патрульної поліції, позивач не погоджується, вважає, дії відповідача щодо не прийняття законного рішення у відношенні особи, що скоїла адміністративне правопорушення, та відмови у законній вимозі усунути недоліки, саме бездіяльністю, безпідставною та незаконною, та відповідно такі дії потребують примусового виконання. 
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 06 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
4. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що не складення протоколу відносно ОСОБА_2 , не порушує права позивача, оскільки не породжує, не змінює та не припиняє його права і обов`язки саме у сфері публічно-правових відносин.
IІІ. Провадження в суді касаційної інстанції 
5. Позивачка звернулась з касаційною скаргою, у якій посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
6. У касаційній скарзі відповідач наполягає на тому, що судами не встановлено зміст спірних правовідносин та не надано оцінки жодному його аргументу. Крім того, вважає, що відмовивши в позові, суд тим самим відмовив їй у доступі до правосуддя. Також, позивачка зазначає, що бездіяльністю відповідача порушено її права та законні інтереси, оскільки не складено протокол на особу, яка на її думку, винна у скоєні ДТП, в результаті якого її автомобіль було пошкоджено.
7. Позивачка просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення в частині визнання протиправними дій/бездіяльності відповідача.
8. У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки скаржник не наводить належних підстав для того, щоб вважати, що суд першої та апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанції без зміни.
ІV. Установлені судами фактичні обставини справи
9. 07.10.2017 р. інспектором поліції роти №1 батальйону № 3 полку №1 УПП в м. Києві ДПП лейтенантом поліції Клепка А.П. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 113520, з якого вбачається, що 07.10.2017 р., приблизно о 19 год. 58 хв., в м. Києві по вул. Антоновича, 176, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Е280, д.н.з. НОМЕР_3 , на дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги в одному напрямку, виїхав на зустрічний бік дороги, призначений для зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «NISSAN», д.н.з. НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.3 б, 11.4 ПДР України, відповідальність за що передбачена ст.124 КУпАП.
10. Крім того, 07.10.2017 р. інспектором поліції роти №1 батальйону № 3 полку №1 УПП в м.Києві ДПП лейтенантом поліції Клепка А.П. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 422783, з якого вбачається, що 07.10.2017 р., приблизно о 19 год. 55 хв., в м. Києві по вул. Антоновича, 176, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «NISSAN-X TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив виїзд на зустрічний бік дороги, порушивши дорожню розмітку 1.1, та, не дотримавшись бокового інтервалу, допустив зіткнення з транспортним засобом «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_4 , що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.3 б, 11.4, 10.1 ПДР України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.
11. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.11.2017 р., ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.
12. Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 09.11.2017 р., провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
13. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 16.01.2018 р., за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.11.2017 р. про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, повернуто особі, яка її подала.
14. Постановою Апеляційного суду м.Києва від 08.02.2018 р., за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.11.2017 р., - відмовлено ОСОБА_1 в прийнятті апеляційної скарги на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.11.2017 р. у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КупАП стосовно ОСОБА_2 
15. 02.04.2018 р. позивач звернулась до УПП у м.Києві з відповідною заявою про необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за фактом порушення п.п.2.3. «б», 11.4, 10.1 ПДР, внаслідок чого сталося зіткнення 07 жовтня 2017 р., приблизно 19 год. 55 хв. в м. Києві по вул. Антоновича, 176, автомобіля NISSAN-X TRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 з автомобілем «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 
16. Згідно листа-відповіді УПП у місті Києві ДПП за № 19102/41/11/5/02-2018 від 16.07.2018 р., вбачається, що за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 щодо проведення додаткової перевірки обставин ДТП, яка мала місце 07.10.2017 р. у м.Києві на вул.Антоновича, а також складання ще одного протоколу про адміністративне правопорушення, повідомлено, що жодним нормативним документом не передбачено проведення підрозділами патрульної поліції додаткових перевірок по матеріалам ДТП, рішення за якими вже прийнято судовими органами. Таким чином, відсутні правові підстави для проведення по матеріалам вищезазначеної ДТП додаткової перевірки, після судового розгляду Голосіївським районним судом.
17. 18 серпня 2018 р. позивач подала скаргу на дії співробітників УПП у м. Києві до Департаменту патрульної поліції.
18. Як убачається з листа Департаменту патрульної поліції за №Б-7844/41/2/02-2018 від 10.09.2018 р., правові підстави для проведення додаткової перевірки за матеріалами ДТП після винесення рішення суду відсутні. Під час перевірки порушень службової дисципліни працівниками УПП у м. Києві ДПП не виявлено.
19. Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, позивачка була вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
20. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
21. Відповідно до частини першої ст.254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
22. Згідно з п.1 частини першої ст.255 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати: уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).
23. Відповідно до частини першої ст.221 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
24. Згідно з п.5 Розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395 (надалі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якщо воно вчинене особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, або його розгляд не віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський відповідно до статті 255 КУпАП складає протокол про адміністративне правопорушення; поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені, зокрема статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
25. Відповідно до п.1 Розділу VIII Інструкції, у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 1) схема місця ДТП (додаток 7), яку підписують учасники ДТП та поліцейський; 2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); 3) показання технічних приладів (у разі їх наявності); 4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); 5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.
26. Згідно статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
27. Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
28. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
29. Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
30. На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
31. Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
32. Частиною першою статті 354 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
33. Відповідно до частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
VI. Позиція Верховного Суду
34. Відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
35. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
36. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
37. У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ashingdane v. the United Kingdom», пункт 57, Series A, № 93).
38. Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
39. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
40. За змістом частини третьої статті 124 Основного Закону України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
41. Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
42. Стосовно "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Стосовно поняття "охоронюваний законом інтерес" в тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
43. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
44. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначає, що в цій справі, обраний ОСОБА_1 спосіб захисту, як оскарження дій працівників поліції та зобов`язання їх скласти процесуальні документи з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу, не створить для скаржника жодних юридичних прав та/чи обов`язків. 
45. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду також зазначає, що справа про адміністративне правопорушення по факту скоєння порушення Правил дорожнього руху була розглянута, тобто рапорт працівника поліції, схеми ДТП, тощо, вже були предметом оцінки суду та з цього питання прийняте судове рішення, яке набрало законної сили 
46. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 712/7385/17 про визнання протиправними дій щодо незаконного складення протоколу про адміністративне правопорушення, вказала на те, що оскільки дії відповідачів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються.
47. У цій справі ОСОБА_1 також оскаржує бездіяльність відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення окремо від рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
48. За таких обставин Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що спір у цій справі не є адміністративним, оскільки відповідачі при складанні протоколів про адміністративне правопорушення здійснювали не публічно-владні управлінські функції, а процесуальні дії, оцінка яким надається під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
49. Оскільки позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідачів не пов`язані з вирішенням публічно-правового спору, то провадження по справі підлягає закриттю.
50. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 року по справі № 638/3490/18.
51. Щодо посилань скаржника з приводу того, що їй було відмовлено у доступі до правосуддя колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вона не була позбавлена можливості надати суду свої доводи та міркування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
52. За таких обставинах Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції порушили норми матеріального та процесуального права.
53. Частиною першою статті 354 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
54. Відповідно до частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
55. Таким чином, оскільки суд першої та апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваних судових рішень неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню а провадження по справі слід закрити.
56. Керуючись статтями 238, 341, 349, 354, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 06 травня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року № 760/32894/18 - скасувати.
3. Провадження по справі № 760/32894/18 за позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції - закрити.
4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О.О.Шишов 

Судді                                                                                                    І.В.Дашутін

                                                                                                    М.М.Яковенко