Постанова
Іменем України                                       
18 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 520/22/15-ц
провадження № 61-20705св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого  - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (після зміни назви - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»),
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси, у складі судді              Калашнікової О. І., від 04 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів: Плавич Н. Д., Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М., від 21 березня 2017 року.
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом допублічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03 вересня 2013 року між               АТ КБ «ПриватБанк» та ним був укладений договір депозиту в іноземній валюті строком на 366 днів з виплатою 8 % річних з періодом нарахування процентів по вкладу один місяць. Позивач стверджував, що вніс на рахунок                                  15 000, 00 доларів США, а 11 січня 2014 року переказав ще 5 000, 00 доларів з картки на поповнення депозиту. 10 грудня 2014 року він звернувся до банку з письмовою вимогою припинити дію договору депозиту та повернути йому суму депозиту та проценти за ним, проте його вимоги задоволені не були.
Враховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь 22 437, 70 доларів США, з яких: 20 000, 00 доларів США - сума вкладу, 2 437, 70 доларів США - процентиза користування вкладом, 461, 92 доларів США - 3 % річних відповідно до положень статті 625 ЦК України.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2015 року  позов ОСОБА_1  задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк»на користь ОСОБА_1 на виконання договору від 03 вересня 2013 року 22 899, 62 доларів США, з яких: 20 000, 00 доларів США - сума вкладу,                    2 437, 70 доларів США - проценти, 461, 92 доларів США - 3 % річних. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не спростував правомірності укладеного з позивачем та представленого ним договору № SAMDN25000737413018 про внесення до банку грошових коштів в загальній сумі 20 000, 00 дол. США, а тому й того факту, що внесені позивачем грошові кошти знаходяться у користуванні банку і відповідач всупереч укладеному договору та вимогам закону ці кошти не повертає. Відповідач не спростував надані позивачем розрахунки щодо суми процентів, що передбачені умовами договору, а також 3 % річних за користування коштами.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, а рішення Київського районного суду м. Одеса від 04 вересня 2015 року залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, кошти, які знаходяться на депозитному рахунку банку - є особистим майном позивача, права позивача на особисте майно підлягає захисту в силу статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При вирішенні спору судом враховано висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року, якою ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У квітні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси               від 04 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області              від 21 березня 2017 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних доказів наявності грошових коштів на рахунку банку на момент розгляду справи та не надано доказів на підтвердження поповнення вкладу на                       5 тис. дол. США, зокрема оригіналу квитанції на вказану суму. Судом незаконно, всупереч вимогам статті 99 Конституції України, стягнуто з банку 3 % річних у сумі 461, 92 дол. США, тобто в іноземній валюті, без зазначення періоду, за який нараховано штрафні санкції. Окрім того, незважаючи на загальновідому ситуацію, яка існує в країні, зокрема ситуацію на території Автономної Республіки Крим, судом не було з`ясовано, чи звертався позивач з аналогічними вимогами до Автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників», тобто судом не було встановлено усіх обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
12 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 520/22/15-ц розподілено судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 доАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу
У поданих запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржені судові рішення відповідають вимогам чинного законодавства України, враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені в межах наданих суду повноважень при вірному застосованні норм матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті судових рішень.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
03 вересня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір депозиту в іноземній валюті строком на 366 днів із виплатою 8 % річних з періодом нарахування процентів по вкладу один місяць. Договір депозиту був укладений на строк до 03 листопада              2014 року з умовами про його пролонгацію за відсутності вимог вкладника про повернення коштів. За цим договором вкладник вніс на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США, що підтверджено чеком, виданим банком.
Повернувши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 01 червня 2016 року звернув увагу, що копія квитанції на суму 15 000 доларів США (а. с. 9) не містить відбиток печатки (штампа) банку, який прийняв від позивача ОСОБА_1 грошові кошти, суд не перевірив документи про внесення готівки, квитанції про поповнення рахунку. В матеріалах справи відсутні докази, що вкладник звертався до банку  в день закінчення строку дії вкладу з вимогою про повернення вкладу. Також звернута увага на необхідність дослідження розміру нарахованих процентів за користування вкладом та 3 % річних  за прострочення виконання зобов`язання.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи містять копію договору (вклад «Стандарт» на 12 місяців) від 03 вересня 2013 року, який був укладений між ОСОБА_1 та банком (а. с. 7-8, т. 1), а також оригінал чеку про внесення позивачем 15 000, 00 дол. США на його депозитний рахунок, який приєднаний до справи (а. с. 133, т. 1).
В ході розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача при вирішенні питання про залучення оригіналу квитанції до матеріалів справи оглядала оригінал чеку та оригінал договору від 03 вересня 2013 року, заперечень не надавала. 
Відповідно до пункту 1 договору передбачена можливість поповнювати свій вклад. Діючи в рамках депозитного договору, 11 січня 2014 року позивач переказав грошові кошти з картки № НОМЕР_1 на поповнення депозиту у розмірі 5 000, 00 доларів США. 
Вказаний факт підтверджується електронною випискою банку по картці ОСОБА_1 № НОМЕР_1 . 
Судом апеляційної інстанції також встановлено, що у листопаді 2014 року під час звернення позивача до Одеського відділення банку операціоніст банку надавала йому інформацію про загальну суму вкладу 20 тис. доларів США та пропонувала провести реструктуризацію боргу. Інформація щодо пропозиції банку здійснити реструктуризацію депозитного вкладу ОСОБА_1 міститься в листі банка від 19 грудня 2014 року               (а. с. 13-14, т. 1).
Із урахуванням наведено, апеляційний суд при новому розгляді справи встановив, що на депозитний рахунок позивача було зараховано               20 000, 00 доларів США. 
Договір банківського вкладу був укладений на строк з 03 листопада                 2013 року по 03 листопада 2014 року 
Відповідно до пунктів 4 та 5 договору його дія припиняється з виплатою всієї суми вкладу разом з процентами. У разі, якщо позивач вимагає повернути частину вкладу, обов`язку сторін по вкладу припиняються, і вклад повертається.
Відповідно до пункту 2 договору нарахування процентів на суму вкладу починається з першого робочого дня після надходження грошей до банку та проводиться за кожний календарний день. За день, коли вклад повертається, проценти не нараховуються.
10 грудня 2014 року позивач звернувся до банку з письмовою вимогою припинити дію договору депозиту та повернути йому суму депозиту та проценти за ним (а. с. 10, т. 1), аналогічні заяви направлялися на адресу банку позивачем неодноразово. 
Позиція Верховного Суду
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини. 
За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та           вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом                (стаття 525 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. 
Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. 
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України). 
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).
Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.
За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (стаття 1066 ЦК України).
Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (стаття 1068 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження               № 14-64цс19).   
Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання                        і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада                  2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.
Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються                в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492).
Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).
Відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, в тому числі належать: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями (п.1.1). Касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов`язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії,  відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати; номер платіжного пристрою; дату та час здійснення операції; суму та валюту операції; вид операції; реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням; код авторизації або інший  код,  що  ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди.
Згідно з пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України                                  від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка чека та банківської виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція, чек (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.
 
Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України: від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 21 вересня           2016 року у справі № 6-997цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).
Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Частинами першою та третьою статті 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Наявність у позивача оригіналу чеку                                   ПАТ КБ «ПриватБанк» підтверджує внесення позивачем вкладу на депозитний рахунок.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, шляхом стягнення суми вкладу, 8 % відсотків за користування грошовими коштами вкладника, що встановлено договором вкладу, а також 3 % річних у зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань щодо повернення вкладу на вимогу вкладника.
Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зробила висновок, що при обрахунку 3 % річних у порядку статті 625 ЦК України за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України, а тому доводи касаційної скарги щодо неправомірності нарахування 3 % річних у порядку статті 625 ЦК України у валюті вкладу є безпідставними.
При вирішенні справи апеляційним судом враховано висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року, якою справу було передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, щодо внесення позивачем грошових коштів на депозитний рахунок не спростовано відповідачем, не надано доказів на підтвердження повернення банком вкладу вкладнику. Відповідачем не спростовано наданий позивачем розрахунок боргу у зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе банком зобов`язань щодо повернення банківського вкладу та сплати процентів.
Апеляційним судом також враховано причини укладення вказаного договору банківського вкладу на території АР Крим, встановлено, що  позивач ОСОБА_1 є громадянином України, постійно проживає та зареєстрований на території України в м. Одеса. Позивач є моряком, в силу трудових відносин виконує роботу за межами України, перебуваючи у різних портах, скористався послугами відділення банку, яке знаходилося на території АР Крим.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків судів по суті спору.
Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2017 рокузалишити без змін. 
Поновити виконання рішення Київського районного суду м. Одеси                        від 04 вересня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області               від 21 березня 2017 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | Є. В. Синельников
Судді | О. М. Осіян
| Н. Ю. Сакара
| С. Ф. Хопта
| В. В. Шипович