Постанова
Іменем України
 
30 жовтня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 640/13335/14-ц
провадження № 61-24772св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерна компанія «Харківобленерго»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Кіся П. В., Шаповал Н. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
 
У серпні 2014 року Акціонерна компанія «Харківобленерго» (далі - АК «Харківобленерго») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми нарахувань за актом, посилаючись на те, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем електричної енергії, яку постачає компанія. 01 липня 2013 року під час перевірки стану електричних приладів обліку та електроустановок було виявлено факт порушення ОСОБА_1 .Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила), а саме прихованого підключення розетки до кабелю живлення поза межами приладу обліку, що призвело до споживання необлікованої електроенергії. За вказаним фактом було складено акт про порушення № 02-06288, на підставі якого комісією постачальника розрахована вартість електричної енергії, яка не облікована, в сумі 17 898,51 грн.Враховуючи викладене, АК «Харківобленерго» просила стягнути з відповідача на свою користь збитки у вказаному розмірі, а також понесені судові витрати.
 
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 09 лютого 2017 року у складі судді Чередник В. Є. в задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що згідно з відповіддю національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), від 18 грудня 2015 року, наданою на запит представника споживача - ОСОБА_2 , АК «Харківобленерго» безпідставно розрахувало вартість електричної енергії, яка не облікована, за період з 01 липня 2010 року по 01 липня 2013 року (за три роки), оскільки попередній огляд приладу обліку був здійснений представником енергопостачальника 03 червня 2013 року без виявлення будь-яких порушень. При цьому акт від 01 липня 2013 року № 02-06288 не містить інформації про те, що для виявлення підключення розетки до кабелю живлення поза межами приладу обліку працівники компанії використовували спеціальні технічні засоби та/або здійснювали частковий демонтаж будівельних конструкцій чи оздоблювальних матеріалів. Отже, розрахунок обсягу та вартості електроенергії здійснений енергопостачальником без дотриманням вимог Методики визначення обсягу і вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562 (далі - Методика), щодо періоду, за який має здійснюватися такий розрахунок, про що свідчить протокол засідання комісії управління інформаційної політики та роботи зі споживачами АК «Харківобленерго» від 26 лютого 2016 року № 22. Більше того, проаналізувавши схему електропостачання споживача, НКРЕКП дійшла висновку про її невідповідність акту    від 01 липня 2013 року, внаслідок чого у позивача були всі підстави для проведення анулювання зазначеного акта. За наведених обставин суд дійшов висновку про те, що вимоги АК «Харківобленерго» є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.
 
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2017 року, з урахуванням ухвали цього суду від 12 травня 2017 року про виправлення описки, апеляційну скаргу АК «Харківобленерго» задоволено частково. Рішення Київського районного суду міста Харкова від 09 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АК «Харківобленерго» суму нарахувань за актом від 01 липня 2013 року № 02-06288 в розмірі 6 599,01 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2014 року, яке було скасоване за нововиявленими обставинами ухвалою цього ж суду від 07 жовтня 2016 року, позовні вимоги АК «Харківобленерго» задоволені у повному обсязі. На виконання вказаного заочного рішення 04 листопада 2015 року між сторонами була укладена угода про порядок погашення заборгованості в сумі 17 898,51 грн, умови якої відповідач частково виконала - сплатила компанії грошові кошти в розмірі 11 299,50 грн. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 визнала факт порушення нею Правил та розмір збитків, що підлягають відшкодуванню. Доводи відповідача про те, що схема електропостачання споживача не узгоджується з актом від 01 липня 2013 року, а розмір збитків - не відповідає вимогам Методики, не можна вважати обґрунтованими з огляду на їх недоведеність. Враховуючи те, що на час апеляційного перегляду справи заочне рішення Київського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2014 року скасоване,  ОСОБА_1 частково відшкодувала спричинені енергопостачальнику збитки, стягненню підлягає сума в розмірі 6 599,01 грн (17 898,51 грн - 11 299,50 грн).
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.
 
У травні 2017 року  ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2017 року, а рішення Київського районного суду міста Харкова від 09 лютого 2017 року залишити в силі. 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про визнання нею факту порушення Правил та розміру збитків, що підлягають відшкодуванню, оскільки через погрози представників компанії відключити належну їй квартиру від електропостачання вона вимушена була укласти угоду про порядок погашення заборгованості на підставі заочного рішення Київського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2014 року. У вказаному житлі фактично проживає її мати - ОСОБА_2 , яка і сплачувала кошти на погашення боргу за рішенням суду, що на той час було чинним, а тому підлягало виконанню. Вважаючи акт про порушення Правил незаконним, ОСОБА_2 звернулася до НКРЕКП з відповідним запитом, на який отримала відповідь про порушення позивачем вимог Методики в частині періоду нарахування збитків. Зазначивши про те, що висновок НКРЕКП носить лише рекомендаційний характер, суд апеляційної інстанції повинен був встановити відповідність акта від 01 липня 2013 року вимогам чинного законодавства, однак не зробив цього. 
 
У жовтні 2017 року АК «Харківобленерго» подала заперечення на касаційну скаргу, в якому просила відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що наведені у скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який перевірив їх та спростував відповідними висновками. Лист НКРЕКП, який є відповіддю на звернення громадян, не є рішенням цього органу, а тому не підлягає обов`язковому виконанню енергопостачальником. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду міста Харкова.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
15 травня 2018 року справу № 640/13335/14-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу Українивід 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).
 
Відповідно до частини першої статті 303, частини першої статті 304 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України 2004 року.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.
 
Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем електричної енергії, яку постачає АК «Харківобленерго».
 
01 липня 2013 року під час перевірки стану електричних приладів обліку та електроустановок у вищевказаній квартирі працівниками АК «Харківобленерго» було виявлено порушення пункту 42 Правил, а саме: приховане підключення розетки до кабелю живлення поза межами приладу обліку, що призвело до споживання необлікованої електроенергії, про що було складено акт від 01 липня 2013 року           № 02-06288, який підписали три представники енергопостачальника.
 
Другий примірник вказаного акта був вручений представнику споживача - ОСОБА_2 , яка відмовилася від його підписання, про що зроблено відповідну відмітку.
 
Рішенням комісії з розгляду акта про порушення Правил, оформленим протоколом від 22 липня 2013 року № 523, відповідачу нараховано збитки за безоблікове споживання електричної енергії за період з 01 липня 2010 року по 01 липня 2013 року, тобто за три роки, в розмірі 17 898,51 грн.
 
В протоколі також зазначено, що факт незаконного підключення електроустановок було виявлено контролером ОСОБА_5 під час огляду 01 липня 2013 року приладу обліку споживача серії СО-2 № 11594853. Попередній контрольний огляд цього ж приладу обліку здійснювався 03 червня 2013 року іншим контролером, який не виявив будь-яких порушень.
 
При цьому на засіданні комісії була присутня представник споживача - ОСОБА_2 , яка в подальшому звернулася до НКРЕКП з проханням перевірити обґрунтованість та законність зазначених у протоколі від 22 липня 2013 року нарахувань.
 
У відповіді від 18 грудня 2015 року, наданій на запит представника споживача, НКРЕКП вказала, що в порушення пункту 3.3 Методики АК «Харківобленерго» нарахувало збитки за безоблікове споживання електричної енергії за три роки, хоча попередній контрольний огляд приладу обліку серії СО -2 № 11594853 проводився контролером енергопостачальника 03 червня 2013 року, під час якого не було виявлено будь-яких порушень.
 
В подальшому ОСОБА_2 звернулася до АК «Харківобленерго» та, посилаючись на відповідь НКРЕКП, просила анулювати складений представниками енергопостачальника акт про порушення Правил від 01 липня 2013 року № 02-06288. Також  ОСОБА_2 зазначила, що станом на 10 лютого 2016 року вона вже сплатила частину боргу в розмірі 11 299,50 грн, у зв`язку з чим просила повернути їй ці грошові кошти. 
 
Листом від 15 березня 2016 року № 05-31/2016 АК «Харківобленерго» повідомило Кущенко Г. В. про те, що за результатами розгляду її звернення комісією інформаційно-консультативного відділу компанії з участю представника відділу НКРЕКП в Харківській області було прийняте рішення, оформлене протоколом від 26 лютого 2016 року № 22. У цьому рішенні зазначено, зокрема, що розрахунок обсягу і вартості необлікованої електроенергії за актом про порушення Правил від 01 липня 2013 року № 02-06288 здійснено без дотриманням вимог Методики в частині визначення періоду такого нарахування. Невідповідність дій енергопостачальника вимогам чинного законодавства України, на думку комісії, є нововиявленими обставинами, які дають споживачу право звернутися до суду з метою врегулювання спірного питання. 
 
За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
 
Таким чином, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
 
В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).
 
Відносини щодо постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, положеннями Закону України від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР «Про електроенергетику» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 575/97-ВР), Правилами та Методикою. 
 
Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
 
Згідно з частинами першою, четвертою статті 26 Закону № 575/97-ВРспоживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електроенергією, затверджених Кабінетом Міністрів України.
 
Відповідно до частин другої, третьої статті 27 Закону № 575/97-ВРправопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці є, зокрема, крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку.
 
Згідно з пунктами 9, 10 Правил споживання електричної енергії без приладів обліку не допускається, крім випадків, передбачених цими Правилами. Прилади обліку встановлюються відповідно до вимог правил улаштування електроустановок. Прилад обліку повинен мати пломбу з відбитком повірочного клейма територіального органу Держспоживстандарту та пломбу з відбитком клейма або логотипу енергопостачальника.
 
У пункті 42 Правил визначено, що побутовий споживач електричної енергії зобов`язаний: невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі засобу обліку; оплачувати спожиту-електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; узгоджувати з енергопостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності.
 
Згідно з пунктом 48 Правил та пунктом 4 Порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2006 року № 122, розмір збитків, завданих енергопостачальнику, розраховується відповідно до оформленого акта про виявлене порушення та згідно з Методикою.
 
Пунктом 53 Правил (в редакції, чинній на час складання акту про порушення від 19 лютого 2015 року № 111903) передбачено, що у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження. У разі відмови споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника. Акт про порушення цих Правил розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника.
 
Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 Методики вона застосовується на підставі акта про порушення, складеного з урахуванням вимог Правил, та в разі виявлення порушень Правил, зокрема, самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача (власника мереж) з порушенням схеми обліку (підпункт 5); самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі, що не є власністю енергопостачальника (підпункт 6). У разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпунктах 5-7 цього пункту, ця Методика застосовується за умови виявлення місця підключення до відповідних мереж, що зазначається в акті про порушення та позначається на схемі.
 
Розрахунок вартості необлікованої електричної енергії, згідно з пунктом 3.3 Методики, здійснюється за добовою величиною розрахункового споживання електричної енергії; за тарифами (цінами) для населення, що діяли в період, за який розраховується розмір вартості необлікованої електричної енергії; та за кількістю днів (розрахунковий період).
 
Згідно з підпунктом «б» пункту 3.3 Методики уразі самовільного підключення споживачем електроустановок, струмоприймачів або проводів до електричних мереж енергопостачальника - із дня набуття споживачем права власності на електроустановку чи права користування електроустановкою або із дня здійснення останньої технічної перевірки електричної мережі, до якої було здійснене самовільне підключення, але не більше сумарної кількості днів за дванадцять календарних місяців, що передували дню виявлення порушення, та до дня усунення порушення.
 
Відповідно до абзацу другого підпункту «а» пункту 3.3 Методики якщо споживач установив пристрій, що занижує покази приладу обліку, вчинив інші дії, що призвели до споживання необлікованої електричної енергії, виявити які представники постачальника електричної енергії під час проведення контрольного огляду приладу обліку не мали можливості, споживачу робиться перерахунок за спожиту електричну енергію з дати останньої технічної перевірки або допуску електроустановки споживача в експлуатацію (якщо технічна перевірка в період з дати допуску електроустановки споживача в експлуатацію до дати виявлення порушення не проводилась) чи набуття прав власності на об`єкт (приміщення), але не більше ніж за три роки.
 
Згідно з пунктом 1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31 липня 1996 року № 28, чинних на час виникнення спірних правовідносин, контрольний огляд засобу обліку - виконання комплексу робіт з метою візуального обстеження цілісності засобу обліку (корпусу, скла, кріплення тощо), цілісності встановлених згідно з актом про пломбування пломб та наявності відбитків їх тавр, зняття показів засобів обліку, а також з метою виявлення без використання спеціальних технічних засобів та/або часткового демонтажу будівельних конструкцій або оздоблювальних матеріалів самовільних підключень. Прихована електропроводка - електрична проводка, яка приєднана до електричної мережі поза розрахунковим засобом обліку, яку представник постачальника без використання спеціальних технічних засобів або часткового демонтажу будівельних конструкцій, оздоблювальних матеріалів, під час попереднього контрольного огляду засобу обліку або технічної перевірки не мав можливості виявити.
 
Апеляційним судом також встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2014 року, ухваленим у цій справі, позов АК «Харківобленерго» було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь компанії суму нарахувань за актом від 01 липня 2013 року № 02-06288 в розмірі 17 898,51 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 07 жовтня 2016 року заочне рішення цього ж суду від 25 вересня 2014 рокубуло скасоване у зв`язку з нововиявленими обставинами.
 
При цьому, на виконання вказаного заочного рішення суду 04 листопада 2015 року між сторонами у цій справі було укладено угоду про порядок погашення заборгованості в розмірі 17 898,51 грн. Відповідач частково погасила борг - сплатила на користь компанії 11 299,50 грн.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
 
Скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що лист-відповідь НКРЕКП від 18 грудня 2015 року носить лише рекомендаційний характер, у зв`язку з чим не спростовує обґрунтування пред`явлених компанією вимог. Укладення між сторонами у цій справі угоди про порядок погашення заборгованості, стягнутої на підставі рішення суду, та часткова сплата відповідачем такого боргу, свідчить про визнання нею факту порушення Правил та розміру збитків, що підлягають відшкодуванню. 
 
Однак повністю погодитися з наведеним висновком суду не можна з огляду на таке.
 
Згідно з частинами першою-третьою статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Статтею 57 ЦПК України 2004 року передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
 
Згідно зі статтею 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
 
За змістом статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Згідно зі статтею 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).
 
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 посилалася, зокрема на те, що в акті про порушення Правил від 01 липня 2013 року № 02-06288 відсутня інформація про використання працівниками АК «Харківобленерго»спеціальних технічних засобів та/або часткового демонтажу будівельних конструкцій чи оздоблювальних матеріалів в квартирі, що свідчить про можливість виявлення самовільних підключень під час попереднього контрольного огляду засобу обліку або технічної перевірки. Оскільки факт приховування електропроводки не доведено, то розрахунок обсягу та вартості необлікованої електроенергії здійснений енергопостачальником без дотриманням вимог Методики щодо періоду такого нарахування, що підтверджується листом-відповіддю НКРЕКП від 18 грудня 2015 року та протоколом засідання комісії управління інформаційної політики та роботи зі споживачами АК «Харківобленерго» від 26 лютого 2016 року № 22.
 
Однак в порушення вимог статей 212-215, 303-304 ЦПК України 2004 року апеляційний суд не дослідив належним чином акт від 01 липня 2013 року № 02-06288 та не спростував доводів відповідача про те, що в порушення вимог пункту 3.3 Методики компанія безпідставно розрахувала вартість електричної енергії, яка не облікована, за три роки.
 
Крім того, в оскаржуваному рішенні апеляційний суд взагалі не дав будь-якої оцінки протоколу засідання комісії управління інформаційної політики та роботи зі споживачами АК «Харківобленерго» від 26 лютого 2016 року № 22, в якому зазначено, що розрахунок обсягу і вартості необлікованої електроенергії за актом про порушення Правил від 01 липня 2013 року № 02-06288 здійснено без дотриманням вимог Методики в частині визначення періоду такого нарахування.
 
Зазначене свідчить про порушення апеляційним судом принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції неповно встановив фактичні обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про доведеність позивачем розміру збитків. 
 
Укладення між сторонами угоди про порядок погашення заборгованості та часткова сплата її відповідачем свідчить лише про виконання боржником заочного рішення Київського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2014 року, яке в подальшому було скасоване. Тобто спір у цій справі підлягав вирішенню спочатку і сторони мали рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, що відповідає принципу змагальності сторін. 
 
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні у достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
В силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом встановлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції Верховного Суду, тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.
 
Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. О. Кузнєцов
Судді: | В. М. Ігнатенко
| С. О. Карпенко
| В. А. Стрільчук
| М. Ю. Тітов