ПОСТАНОВА
Іменем України

17 жовтня 2019 року 
м.Київ
справа №813/2058/17
провадження №К/9901/20245/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Єзерова А.А. суддів: Берназюка Я.О. Желєзного І.В.
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою Головного управління державної служби України з питань праці у Львівській області 
на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.06.2017 ( ОСОБА_1 ) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 (головуючий суддя Кузьмич С.М., судді Довга О.І., Улицький В.З.)
у справі №813/2058/17
за позовом Приватного підприємства "Транс-Спорт" 
до Головного управління державної служби України з питань праці у Львівській області 
про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу,
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. У червні 2017 року Приватне підприємство "Транс-Спорт" звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління державної служби України з питань праці у Львівській області, в якій просило суд визнати протиправними та скасувати постанови від 16.05.2017 №13010211210-0388, від 16.05.2017 №13010211210-0389, від 16.05.2017 №13010211210-0390.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем укладались цивільно-правові угоди з деякими з осіб, що зазначені в акті про порушення, а також наголошено, що позивачем виконано припис про усунення порушень законодавства, у зв`язку з чим вважає постанови про накладення штрафів протиправними.
3. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.06.2017 у справі №813/2058/17 позов задоволено частково, визнано протиправною та скасовано прийняту Головним управлінням Державної служби з питань праці у Львівській області, постанову про накладення штрафу від 16.05.2017 за №13010211210-0390. В іншій частині позовних вимог відмовлено, а також стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управлінням Державної служби з питань праці у Львівській області на користь Приватного підприємства «Транс-Спорт» 10080 грн. судового збору.
4. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.06.2017 у справі №813/2058/17 скасовано в частині стягнення судового збору з Головного управління державної служби України з питань праці у Львівській області та прийнято в цій частині нове рішення про стягнення судового збору з Державного бюджету України, а в іншій частині постанову залишено без змін.
5. Головне управління державної служби України з питань праці у Львівській області з вказаними рішеннями не погодилося, тому звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.06.2017 і постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 у справі №813/2058/17 та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.10.2017 відкрито касаційне провадження у справі.
У зв`язку з початком роботи Верховного Суду, на виконання п.п. 1, 7 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України матеріали справи передано до Верховного Суду та розподілено на колегію суддів у складі: головуючого судді Бевзенка В.М., суддів Шарапи  В.М., Данилевич Н.А.
7. Ухвалою Верховного Суду від 26.11.2018 задоволено заяви про самовідвід головуючого судді Бевзенка В.М., суддів Шарапи В.М., Данилевич Н.А., відведено вказаних суддів від розгляду справи та передано справу для визначення складу суду.
8. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2018 для розгляду справи визначено судову колегію Верховного Суду у складі: головуючий суддя Гімон М.М., судді Анцупова Т.О., Кравчук В.М.
У зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати головуючого судді Гімона М.М., а також обранням до Великої Палати Верховного Суду судді-учасника колегії Анцупової Т.О., на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду, було проведено повторний автоматизований розподіл справи, внаслідок якого для розгляду касаційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Єзерова А.А., суддів Берназюка Я.О., Желєзного І.В.
9. Позивачем було надано заперечення, в яких він просить суд залишити судові рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
10. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за результатами перевірки додержання суб`єктом господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування Головним управлінням Держпраці у Львівській області складено акт від 27.04.2017 за №13/01/021/1210 та прийнято постанови про накладення штрафу від 16.05.2017:
- за №13010211210-0388, якою на Приватне підприємство «Транс-спорт» накладено штраф у розмірі 3 200 грн. 00 коп.;
- за №13010211210-0389, якою на Приватне підприємство «Транс-спорт» накладено штраф у розмірі 9 600 грн. 00 коп.;
- за №13010211210-0390, якою на Приватне підприємство «Транс-спорт» накладено штраф у розмірі 672 000 грн. 00 коп.
11. Актом перевірки від 27.04.2017 за № 13/01/021/1210 та прийнятої постанови про накладення штрафу від 16.05.2017 за № 13010211210-0390, встановлено, що посадові особи підприємства допустили до роботи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Перевіркою встановлено також порушення ст.ст. 116, 117, ч.1 та ч.4 ст.115, ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України, ст.21 Закону України «Про відпустки».
12. Приватне підприємство «Транс-спорт» з рішеннями відповідача не погодилось, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
13. Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що постанова про накладення штрафу від 16.05.2017 за №13010211210-0390 прийнята без достатніх правових підстав, оскільки зі згаданими в акті перевірки працівниками: ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 було укладено цивільно-правові договори. 
14. Суд першої інстанцій відхилив посилання позивача на виконання приписів про порушення законодавства як на підставу для задоволення позову в іншій частині, пославшись на те, що порядок про накладання штрафів не ставить в залежність розгляд питання про накладення штрафу від виконання позивачем вимог припису про усунення порушень законодавства про працю.
15. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції в частині судового збору, керувався тим, що на час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідач був звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати мали відшкодовуватись з Державного бюджету України. 
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ, ЗАПЕРЕЧЕНЬ НА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ
16. У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що судами першої та другої інстанції застосовано до спірних правовідносин Цивільний кодекс України, який не підлягав застосуванню і не застосовано положення трудового законодавства.
17. Скаржник, з посиланням на положення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, вважає, що трудове законодавство містить імперативні правові норми, які встановлюють обов`язок перевізника самостійно оформляти трудові договори із працівниками, що залучаються до перевезень.
18. У запереченнях на касаційну скаргу позивач зазначив, що посилання на Ліцензійні умови не має прийматись до уваги, оскільки вони не відносяться до трудового законодавства.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
19. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
20. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).
Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
21. З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.
22. Взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України. 
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
23. Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадові особи Приватного підприємства «Транс-Спорт» допустили до роботи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без укладення трудового договору.
При цьому, в матеріалах справи наявні договори від 01.04.2017 №20, №18, №17, №15, №14, п.    2 яких передбачено, що партнер 1 (позивач) зобов`язується працевлаштувати в себе згідно норм чинного трудового законодавства підібраний партнером 2 екіпаж, якщо останній згідно норм чинного законодавства може бути допущений до виконання трудових обов`язків водія для здійснення перевезень пасажирів та якщо такий екіпаж не працює у партнера 2 на умовах трудового договору. У випадку якщо партнер 2 окремо не повідомляє партнера 1 про необхідність працевлаштування екіпажу в межах штату партнера 1, це означає, що він перебуває з членами екіпажу (водіями) у трудових відносинах самостійно і самостійно здійснює комплекс прав та обов`язків , пов`язаних з цим.
Партнерами 2 у згаданих договорах були ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
В акті перевірки зазначено водіїв, які не були працевлаштовані, а саме - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 
В матеріалах справи наявні трудові договори між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 06.04.2017, від 12.03.2013, від 31.07.2013, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_13 та ОСОБА_7 працювали у ОСОБА_12 (партнера 2), ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - у ОСОБА_11 (партнер 2).
ОСОБА_3 виступав самостійно як член екіпажу відповідно до укладеного договору №20.
Згідно з наказу про прийняття на роботу від 01.03.2015 за №9 ОСОБА_8 був працевлаштований на посаді водія автобуса БАЗ-079/19 у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 .
24. Верховний Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій досліджували тільки п. 2 договорів і не з`ясували чи є вищезазначені договори договорами про надання послуг, які регулюються положеннями ст. 901, 902 Цивільного кодексу України або укладені для приховання трудових відносин. Також не було з`ясовано чи містять договори досягнення кінцевого результату, за яких обставин припиняються договірні відносини, чи між сторонами підписувались акти наданих послуг, яким чином здійснювалась оплата за надані послуги, чи мало місце підпорядкування зазначених в акті відповідача осіб правилам внутрішнього трудового розпорядку.
25. Суд касаційної інстанції, відповідно до положень ч. 2 ст. 341 КАС України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
26. Пунктом 1 ч. 2 ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
27. Під час нового розгляду суд першої інстанції має достеменно з`ясувати наявність або відсутність ознак трудових правовідносин між позивачем та особами, зазначеними в акті перевірки від 27.04.2017 за № 13/01/021/1210.
28. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції повністю з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст. 242, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління державної служби України з питань праці у Львівській області - задовольнити частково. 
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.06.2017 і постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 у справі №813/2058/17 - скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                    І.В. Желєзний