Постанова
Іменем України            
 
28 серпня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 760/9239/16-ц
провадження № 61-29429св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України,
третя особа - Державне госпрозрахункове підприємство «Укрінформзв`язок»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року в складі судді Усатової І. А. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2017 року в складі суддів: 
Волошиної В. М., Панченко М. М., Слюсар Т. А.,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2016 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, третя 
особа - Державне госпрозрахункове підприємство «Укрінформзв`язок» (далі - 
ДГП «Укрінформзв`язок»), про стягнення заборгованості із заробітної плати.
Позовна заява мотивована тим, що 02 грудня 2010 року між ним та Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України укладено контракт, згідно з яким його призначено на посаду генерального директора ДГП «Укрінформзв`язок» строком на 5 років з 08 грудня 2010 року по 07 грудня 2015 року. Пунктом 2 зазначеного контракту передбачено, що на підставі контракту виникають трудові відносини між ОСОБА_1 , як керівником державного підприємства та Адміністрацією державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, як органом управління майном цього підприємства. У відповідності до наказу Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 30 жовтня 
2015 року № 659 його на підставі підпункту «а» пункту 26 розділу 5 контракту, 
у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, було звільнено. Одночасно зі звільненням була видана трудова книжка, однак відповідач про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, його не повідомив, повний розрахунок при звільненні не здійснив, відповідну довідку про роботу на підприємстві не надав. 
У зв`язку з викладеним, з урахуванням зменшених позовних вимог, позивач просив суд стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 01 листопада 2012 року по 01 листопада 2015 року в розмірі 189 576,00 грн.
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанції 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено. 
Стягнуто з Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 189 576,00 грн.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив 
з того, щоАдміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України як роботодавець усупереч вимогам статті 47 КЗпП України 
у день звільнення не провела повного розрахунку з позивачем.
Аргументи учасників справи
У липні 2017 року Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України подала до Вищого спеціалізованого суду України 
з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
Касаційна скарга мотивована тим, що чинним законодавством та умовами контракту не передбачено обов`язку Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України зі сплати заробітної плати та інших виплат на користь позивача, а тому Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України не є належним відповідачем 
у цій справі.
Рух справи
18 серпня 2017 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у цій справі. 
У жовтні 2017 року Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України подала клопотання про вирішення питання щодо повороту виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва 
від 05 квітня 2017 року.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення 
у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Верховного Суду.
15 серпня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до частин першої та третьої статті 21 КЗпП України трудовий договір 
є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. 
Пунктом 8 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», визначено, що контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про призначення керівника на посаду (наймання на роботу) з дня, встановленого за угодою сторін у контракті. 
У статутах (положеннях) підприємств, які затверджуються органами управління майном, передбачаються умови оплати праці та матеріального забезпечення керівника підприємства за рахунок коштів підприємства, що спрямовуються на оплату праці.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 65 ГК України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.
Відповідно до частини п`ятої статті 74 ГК України держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов`язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи.
За змістом частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені 
в статті 116 цього Кодексу.
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (частина перша статті 116 КЗпП України).
З матеріалів справи вбачається та встановлено судами, що 02 грудня 2010 року Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та ОСОБА_1 уклали контракт, згідно з яким останнього призначено на посаду генерального директора ДГП «Укрінформзв`язок» строком на п`ять років 
з 08 грудня 2010 року по 07 грудня 2015 року.
Відповідно до наказу Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 30 жовтня 2015 року № 659 звільнено ОСОБА_1 07 грудня 2015 року з посади генерального директора ДГП «Укрінформзв`язок» 
у зв`язку із закінченням терміну дії укладеного з ним контракту згідно з пунктом 
2 статті 36 КЗпП України на підставі підпункту «а» пункту 26 розділу 5 контракту 
з генеральним директором ДГП «Укрінформзв`язок» від 02 грудня 2010 року, рішення Голови Держспецзв`язку від 30 вересня 2015 року № 12/01/03-4037, погодження на звільнення ОСОБА_1 Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 05 жовтня 2015 року № 109/01/08-8762.
Відповідно до розділу 2 Статуту ДГП «Укрінформзв`язок» є окремою юридичною особою, що самостійно здійснює свою господарську діяльність та несе відповідальність за своїми зобов`язаннями у межах належного йому майна згідно з чинним законодавством. 
Держава та Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України не несуть відповідальності за зобов`язаннями 
ДГП «Укрінформзв`язок».
Розділом 6 Статуту ДГП «Укрінформзв`язок» передбачено, що Генеральний директор ДГП «Укрінформзв`язок» затверджує структуру та штатний розпис підприємства, визначає посадові оклади, тарифні ставки, форми і систему оплати працівників підприємства та інших осіб, які залучаються до роботи на підприємстві, визначає режим роботи та відпочинку працівників згідно із законодавством України.
Згідно з пунктом 1 розділу 1 контракту від 02 грудня 2010 року керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна, а орган управління майном зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці керівника.
Пунктом 19 контракту визначено, що за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівникові нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності.
Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби про доходи ОСОБА_1 , наданих Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, ОСОБА_1 нараховано та виплачено заробітну плату ДГП «Укрінформзв`язок»: 2011-1: 41 166,59 грн; 2011-2: 
38 690,38 грн; 2011-3: 37 710,76 грн; 2011-4: 31 063,70 грн; 2012-1: 10 948,61 грн; 2012-2: 15 788,51 грн; 2012-3: 14 268,23 грн, а також 2011-1: 1 424,60 грн коштів на відрядження. Крім того, ОСОБА_1 нараховано та виплачено заробітну плату ДГП «Укрінформзв`язок»: 2013-1: 16 973,64 грн. 
Відповідно до частини першої статті 33 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.
 
Згідно пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) якщо спір не врегульовано суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України у вказаній редакції). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).
За таких обставин ні чинним законодавством, ні укладеним між сторонами контрактом, у якому визначені умови оплати праці, не передбачено обов`язку Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України , як уповноваженого органу управління, виплати позивачеві заробітної плати. Тому суди зробили неправильний висновок про стягнення заробітної плати із відповідача.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити, оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Щодо клопотання Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про поворот виконання рішення суду
У частині другій статті 445 ЦПК Українивизначено, що у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Зміст статті 382 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) 
є тотожним.
Отже, у справах щодо стягнення заборгованості із заробітної плати поворот виконання рішення суду не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Такий висновок зроблений у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду 
від 20 червня 2019 року (провадження № 61-14640сво18).
Зміст клопотання скаржника про поворот виконання рішення суду не містять належного обґрунтування та доказів, за яких суд касаційної інстанції може зробити висновок, що рішення попередніх судів були обґрунтовані на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. У зв?язку з цим 
в задоволенні клопотання слід відмовити. 
Керуючись статями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України задовольнити.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, третя 
особа - Державне госпрозрахункове підприємство «Укрінформзв`язок», про стягнення заборгованості із заробітної плати відмовити.
У задоволенні клопотання Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про вирішення питання щодо повороту виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                    В. І. Крат 
 
Судді:                                                                             Н. О. Антоненко 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Журавель 
 
Є. В. Краснощоков