Постанова                                    
Іменем України
 
04 вересня 2019 року 
м. Київ
справа № 554/12041/14-ц 
провадження № 61-33204св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,  Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія                       «АХА Страхування»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 2017 року у складі колегії суддів:      Абрамова П. С., Гальонкіна С. А., Кузнецової О. Ю.,   
                  
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У серпні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення сплаченої сумистрахового відшкодування.
Позовна заява мотивована тим, що 25 жовтня 2012 року  ОСОБА_1 ,                         керуючи автомобілем «Lexus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вул.                       К. Шосе від вул. Серьогіна в напрямку вул. 23 Вересня у м. Полтаві на регульованому нерівнозначному перехресті вулиць К. Шосе - 23 Вересня, виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з автомобілем «Geely», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 
Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня                       2012 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
На момент ДТП автомобіль ОСОБА_2 було застраховано в АТ «СК «АХА «Страхування» (яке було згодом перейменовано на ПрАТ «СК «АХА Страхування») відповідно до договору страхування наземного транспорту від 19 квітня 2012 року.
Позивач, на виконання умов договору страхування на підставі страхового акту від 20 листопада 2012 року та розрахунку суми страхового відшкодування позивач сплатив    ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 60 238,36 грн.
Відповідачем у позасудовому порядку фактично виплачене страхове відшкодування компенсовано не було.
На підставі викладеного ПрАТ «СК «АХА Страхування» просило стягнути з ОСОБА_1 виплачену суму страхового відшкодуванняу розмірі 60 238,36 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2017 року (у складі судді Шевської О. І.) у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач належними та допустимими доказами не довів, що винуватцем ДТП є саме одна особа, тобто ОСОБА_1 та саме з нього необхідно стягнути всю суму виплаченого страхового відшкодування, без вини визначення його ступеня вини в скоєному ДТП.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 2017 року рішення місцевого суду скасовано.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» виплачену суму страхового відшкодування у розмірі 60 238,36 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що у зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, до позивача перейшло право вимоги до винної у ДТП особи.
Обставини, викладені позивачем, доведені належними доказами, відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування підлягають задоволенню.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,                                                 ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення  суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення місцевого суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неповно з`ясував всі фактичні обставини, що мають значення для справи, не дослідив і не надав належної правової оцінки доказам у справі. 
Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
12 червня 2019 року справу передано до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 19 квітня 2012 року між АТ «СК «АХА «Страхування» (яке було згодом перейменовано на ПрАТ «СК «АХА Страхування») та              ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до якого АТ «СК «АХА «Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля «Geеlу», реєстраційний номер НОМЕР_2 , його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
25 жовтня 2012 року в Октябрському районі м. Полтава сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Geеlу», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , під керуванням власника,                   та «Lexus»,  реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , під керуванням ОСОБА_1 . У результаті ДТП пошкоджено застрахований у                             АТ «СК «АХА «Страхування»  транспортний засіб «Geеlу», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Згідно із висновком експертного автотоварознавчого дослідження                           від 29 жовтня 2012 pоку, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Geеlу», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження в ДТП, становить 71 430,92 грн, що перевищує 70 % від його дійсної вартості на момент укладання договору (83 750 грн) та за умовами договору страхування визначається повною загибеллю транспортного засобу (пункт 23 Договору).
Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня                       2012 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду державної автомобільної інспекції Полтавського міського управління Міністерства внутрішніх справ України по даному факту ДТП зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України.
Відповідно до умов договору страхування АТ «СК «АХА «Страхування» сплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 60 238,36 грн,                     що підтверджується платіжним дорученням від 21 листопада 2012 року.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).
 
Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).
 
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
 
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). 
 
Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 60 238,36 грн.
 
Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань: договірне зобов`язання між позивачем і страхувальником (потерпілим ОСОБА_2 ) - за договором добровільного майнового страхування;  деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем (заподіювачем шкоди) - із завдання шкоди внаслідок ДТП.
 
Постановою Октябрського районного суду міста Полтави від 14 грудня 2012 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 23 грудня 2015 року, винуватцем ДТП визнано ОСОБА_1 .
 
Суд апеляційної інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення прийняв до уваги вказану постанову, керуючись приписами частини четвертої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом).
Суди встановили, що на виконання договору добровільного майнового страхування позивач виплатив страхове відшкодування потерпілому у розмірі 60 238,36 грн.
Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Необхідно враховувати, що доказів наявності у нього на час спричинення шкоди Полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідач суду не надав.
 
При таких обставинах, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність порушеного права позивача, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.
                                                
Доводи касаційної скарги, наведені заявником у цій частині, наявність у відповідача зобов`язання з відшкодування шкоди страховику не спростовують.
Аргументи касаційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення виплаченої потерпілій особі суми матеріальних збитків не спростовують наведених вище висновків апеляційного суду з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин та заявлених у суді першої інстанції позовних вимог і їх правових підстав.
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому це судове рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд           у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                                            А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко 
 
В. М. Коротун
 
В. П. Курило