ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
26 червня 2019 року
 
м. Київ
 
справа № 188/59/16-ц 
 
провадження № 61-10286св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Кузнєцова В. О., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В.А., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - фізична-особа підприємець ОСОБА_2 , 
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 листопада 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Калиновського А. Б., 
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів і неустойки.
 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 9 листопада 2013 року між ним та відповідачем укладений договір на встановлення металопластикових конструкцій № 457. 
 
На виконання умов договору він обрав металопластикові конструкції з профілем «Rehau» та замовив у постачальника одні правосторонні двері розміром 2810х2400 та 14 вікон, сплативши постачальнику 30 800 грн, що становить 70% від загальної суми, яка складає 44 000 грн з урахуванням доставки та монтажу. Грошові кошти у сумі 13 200 грн були сплачені ним у вересні 2014 року. 
 
Позивач вказував на те, що доставка та монтаж вікон проводились постачальником у січні 2014 року, а дверей - у вересні 2014 року та за його відсутності. Будівельні роботи в будинку закінчились у грудні 2014 року і тоді ж була підключена опалювальна система. Після завершення всіх будівельних робіт він виявив, що на вікнах збирається конденсат та замість правосторонніх дверей постачальник встановив лівосторонні. У зв`язку з цим він неодноразово звертався до відповідача, однак останній ігнорував його звернення. 10 серпня 2015 року він направив постачальнику письмову вимогу про усунення недоліків, отриману постачальником 26 серпня 2015 року, в якій просив протягом 14 днів з моменту отримання вимоги усунути зазначені недоліки, а саме замінити металопластикові двері з лівосторонніх на правосторонні і з?ясувати причину появи конденсату на металопластикових вікнах. Постачальник недоліки не усунув, відповіді не надав. 
 
Також позивач зазначає, що постачальник не надавав відомості про властивості товару, не попереджав про можливе збирання конденсату на вікнах, підвіконнях, а також про те, що через вікна буде погана видимість. 
 
З урахуванням уточнених у травні 2016 року позовних вимог, позивач просив розірвати договір на встановлення металопластикових конструкцій № 457, укладений 9 листопада 2013 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за металопластикові конструкції з урахуванням підвищення цін - 86 566,30 грн та 55 000 грн неустойки, відшкодувати судові витрати.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
 
Заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2016 року, ухваленим у складі судді Полубан М. П., позов задоволено. 
 
Розірвано договір на встановлення металопластикових конструкцій № 457, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 9 листопада 2013 року. 
 
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість металопластикових конструкцій з урахуванням підвищення цін на день подачі позову - 86 566,30 грн та 55 000 грн неустойки.
 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідач на виконання умов договору встановив позивачу металопластикові вікна склопакетом товщиною 24 мм, що є порушенням умов як договору, укладеного сторонами, так і будівельних норм, яких відповідач має дотримуватись. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вважав, що саме внаслідок недотримання будівельних норм на металопастикових вікнах під час їх експлуатації збирається конденсат, тому дійшов висновку про істотне порушення умов договору і наявність правових підстав для задоволення позову.
 
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 листопада 2016 року заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено у зв`язку із недоведеністю.  
 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що договір у частині про встановлення металопластикових вікон, укладений сторонами          9 листопада 2013 року, виконаний у січні 2014 року. Доказів того, що саме з вини відповідача порушені права позивача як споживача, матеріали справи не містять, тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив рішення апеляційного суду Дніпропетровської області                                          від 1 листопада 2016 року скасувати та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не з?ясував фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, не надав належної оцінки зібраним у справі доказам, а також залишив поза увагою п. 4.1 договору, за яким  передбачено товар, що постачається, повинен відповідати всім санітарним, гігієнічним, технічним та іншим нормам, стандартам і вимогам, встановленим чинним законодавством України для відповідних товарів. Позивач вказує на те, що металопластикові конструкції встановлені відповідачем не з тими технічними характеристиками. 
 
Позиція інших учасників справи
 
У січні 2017 року відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив рішення апеляційного суду залишити без змін як законне і обґрунтоване. 
 
Посилався на безпідставність тверджень відповідача стосовного того, що металопластикові конструкції встановлені не з тими технічними характеристиками, оскільки доказів невідповідності встановлених металевопластикових конструкцій стандартам і вимогам, а також наявності у них недоліків позивач не надав. Матеріали справи містять додаток до договору, в якому зазначено всі властивості, характеристики товарів, їх виробника, вартість і сертифікати. Позивач власноручно підписав договір та додатки як є невід?ємну його частку, що є підтвердженням свідомо здійсненого вибору щодо конкретних металопластикових конструкцій 24 мм. Посилаюсь на те, що позивач сплатив йому кошти у розмірі, визначеному договором, а він доставив та встановив металопластикові конструкції, які вибрав позивач самостійно, просив касаційну скаргу залишити без задоволення. 
 
Провадження у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 27 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Вказана справа передана до Верховного Суду. 
 
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи 
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 9 листопада 2013 року ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір на встановлення металопластикових конструкцій № 457.
 
Пунктом 1.1 договору визначено, що постачальник пропонує замовнику металопластикові конструкції з наступних профілів: Salamander, Rehau, WDS, Win-Tehe. Замовник самостійно обирає матеріал та конфігурацію кожної конструкції (пункт 1.2 цього договору).
 
У 2014 році постачальником доставлено та встановлено товар, який був обраний замовником, а саме металопластикові конструкції - вікна і двері. 
 
Після встановлення металопластикових конструкцій замовником виявлені недоліки, а саме те, що на металопластикових вікнах збирається конденсат, а металопластикові двері не правосторонні, як замовляв позивач, а лівосторонні. Вказані недоліки усунені не були.

10 серпня 2015 року позивач направив письмову вимогу відповідачу про безоплатне усунення вказаних недоліків, яка також залишена без виконання.
 
Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що відповідач не надав відомості про властивості товару, встановив металопластикові вікна не з тими технічними характеристиками і у подальшому недоліки не усунув, тому, на думку позивача, договір має бути розірваний з відшкодуванням збитків та неустойки. 
 
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права 
 
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Суд першої інстанції встановив характер правовідносин, що виникли між сторонами, і вважав, що за своєю природою укладений сторонами договір № 457 є договором побутового підряду. 
 
З такими висновками суду першої інстанції погодився і апеляційний суд. 
 
Також апеляційний суд погодився з тим, що замовник, виявивши недоліки при встановленні металопластикових вікон, пред`явив вимогу до відповідача про усунення недоліків, на яку відповідач не відреагував, виявлені недоліки не усунув. 
 
Проте колегія суддів апеляційного суду вважала, що підстави для задоволення позовних вимог про розірвання договору та відшкодування збитків відсутні з огляду на наступне. 
 
Статтею 865 ЦК України передбачено, що за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів
 
До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (частина третя статті 865 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на: належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).
 
Продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції (частини перша, друга статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
 
Споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. (стаття 15 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час чинній на час виникнення спірних правовідносин).
 
Стосовно продукції, яка підлягає обов`язковій сертифікації в державній системі сертифікації, споживачеві повинна надаватись інформація про її сертифікацію.
 
Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобов`язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції.
 
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційним судом встановлено, що у додатках до договору міститься відповідна інформація про товар, а саме інформація про властивості, характеристики товарів, їх виробника, а також вартість і сертифікати. Вказаний договір та додатки підписані замовником без будь-яких заперечень. 
 
Тому посилання позивача на ненадання достовірної і повної інформації про товар, апеляційний відхилив, оскільки таке спростовується матеріалами справи. 
 
Вирішуючи справу, апеляційний суд встановив, що позивач сплатив кошти за самостійно обрану конфігурацію та комплектацію товару, вважав, що позивач як замовник послуг, отримав саме ті металопластикові конструкції, які були ним у подальшому прийняті за місцем виконання замовлення у 2014 році без зауважень щодо їх кількості і якості, тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. 
 
Крім того, апеляційний суд також виходив з того, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» про відступи від умов договору та інші недоліки в роботі (послузі), що не могли бути виявлені при звичайному способі її прийняття, споживач зобов`язаний повідомити виконавцеві не пізніше трьох діб після їх виявлення.
 
Мотивуючи рішення, апеляційний суд вказував на те, що позивач                        10 серпня 2015 року звернувся до відповідача з вимогою про усунення недоліків, тоді як недоліки позивачем виявлені через кілька місяців після встановлення металопластикових конструкцій, тобто приблизно навесні 2014 року, на що вказував сам позивач. 

Згідно зі статтею 1209 ЦК України продавець, виготовлювач товару, виконавець робіт (послуг) зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній особі внаслідок конструктивних, технологічних, рецептурних та інших недоліків товарів, робіт (послуг), а також недостовірної або недостатньої інформації про них. Відшкодування шкоди не залежить від їхньої вини, а також від того, чи перебував потерпілий з ними у договірних відносинах.
Відповідно до частини другої статті 1210 ЦК України шкода, завдана внаслідок недоліків робіт (послуг), підлягає відшкодуванню їх виконавцем.
 
Крім того, у відповідності до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
 
Статтею 16 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону.
 
Відповідно до статті 58 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи у судах попередніх інстанцій, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
 
Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України у тій же редакції Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,  встановлених цим Кодексом. 
 
Частиною другою статті 303 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, визначено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

 
Як на підставу своїх заперечень, відповідач надав суду експертний висновок № ОМ-129 від 10 травня 2016 року. У вказаному висновку експертом зазначено, що провести огляд для встановлення дефектів металопластикових конструкцій на момент проведення експертизи не є можливим. Крім того, експерт також зазначив, що наявність лівосторонніх дверей замість правосторонніх не є проблемою якості, а для визначення проблеми виникнення конденсату на вікнах (якщо дотримуватися всіх правил експлуатації металопластикових конструкцій) необхідно провести технічну будівельну експертизу для визначення дієвості вентиляційної системи будівлі.
 
Однак позивач клопотання про призначення технічної будівельної експертизи не заявляв.
 
Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції, дослідивши надані сторонами докази з урахуванням вимог статей 10, 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів належними і допустимими доказами,  підстави для розірвання договору, укладеного між сторонами 9 листопада 2013 року, та відшкодування коштів і стягнення неустойки. 
 
До таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.
 
З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується і касаційний суд. 
 
Доводи заявника щодо ненадання апеляційним судом належної оцінки доказам, зокрема, умовам договору, спростовуються матеріалами справи та змістом судового рішення. 
 
З приводу доводів позивача про встановлення відповідачем металопластикових конструкцій з профілем 22 мм і зі звичайним склом, що є порушенням будівельних норм, необхідно зазначити наступне.
 
Умовами договору передбачено, що замовник самостійно обирає матеріал та конфігурацію кожної конструкції (пункт 1.2 договору).Тому касаційний суд такі доводи заявника вважає безпідставними, оскільки позивач отримав ті металопластикові конструкції, які ним обрані самостійно. 
 
Доводи заявника щодо гарантійних зобов`язань постачальника правильні, проте його посилання на незабезпечення відповідним сервісним  обслуговуванням не є підставою для розірвання договору. 
 
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, висновків суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
 
Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
 
Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.
 
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 листопада                     2016 року залишити без змін.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. О. Кузнєцов
Судді: | В. М. Ігнатенко    С. О. Карпенко   В. А. Стрільчук    М. Ю. Тітов