ПОСТАНОВА
Іменем України

27 листопада 2019 року 
Київ
справа №2а/0470/2158/11
адміністративне провадження №К/9901/15751/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                         Бевзенка В. М., 
                                                                 Шевцової Н.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні 
касаційну скаргу Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2017 року (суддя - Чорна В.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2017 року (головуючий суддя - Білак С.В., судді: Шальєва В.А. Олефіренко Н.А.) в справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про скасування наказу, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 

в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст вимог

09 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі №2а/0470/2158/11 за позовом ОСОБА_1 до Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування поданої заяви зазначив, що 24.09.2013 року на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2013 року йому було видано виконавчий лист, проте, податковий орган звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 21.10.2013 року зупинив виконання судового рішення по даній справі до 24.12.2015 року. В подальшому, Нікопольська ОДПІ зверталась з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2013 року, в задоволенні якої податковому органу було відмовлено. На теперішній час, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинув, що унеможливлює виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2013 року не з вини позивача. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив поновити йому пропущений строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2017 року, заяву ОСОБА_1 було задоволено.

Поновлено позивачу строк пред`явлення до виконання виконавчого листа по адміністративній справі №2а/0470/2158/11, в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах трьох років з часу набрання цією ухвалою законної сили.     

Задовольняючи вимоги заяви, суди виходили з того, що тривале невиконання судового рішення було пов`язане із зупиненням виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2013, а отже, не з вини заявника.

Суд апеляційної інстанції вказав, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, та мав можливість ознайомитись з матеріалами заяви та надати усні чи письмові пояснення, доводи та заперечення, проте, не скористався цим правом, подавши до суду клопотання від 24.01.2017 року про відкладення судового розгляду, яке, в свою чергу, не було задоволено судом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

28 серпня 2017 року відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2017 року, в якій просив їх скасувати та постановити нову ухвалу, якою у вимогах заяви позивача відмовити повністю.  

На обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що суд першої інстанції розглянув заяву позивача в письмовому провадженні без участі учасників справи, що є порушенням норм процесуального права. Вказав, що у позивача була можливість раніше подати заяву про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та 04 серпня 2016 року та він вже звертався до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та видачу нового виконавчого листа про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте ухвалою від 12.08.2016 року у задоволенні заяви було відмовлено. Отже, у позивача не було об`єктивно непереборних та незалежних від його волевиявлення, пов`язаних з певними перешкодами чи труднощами, причин для своєчасного отримання та подання ним виконавчого листа до виконання.

Позивачем до Суду не надані заперечення на касаційну скаргу, що не перешкоджає її розгляду по суті.  

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2019 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

17.02.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Орджонікідзевської ОДПІ Дніпропетровської області, правонаступником якої є Нікопольська ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, а нині - Нікопольська ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, про скасування наказу про звільнення, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2012 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2012 року скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Орджонікідзевської ОДПІ від 14.01.2011 року №5-0 "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу оподаткування фізичних осіб Нікопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області з 14.01.2011 року, та стягнуто з Нікопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.01.2011 року (т. 2 а.с. 185-186).

24.09.2013 року позивачем отримано два виконавчі листи по справі №2а/0470/2158/11: про поновлення на посаді та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у яких зазначено граничний строк пред`явлення до виконання - до 06.08.2014 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2013 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Нікопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області та зупинено виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2013 року в частині стягнення з Нікопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу поза межами місячного строку платежу до закінчення касаційного провадження у справі за вищезазначеним позовом (т. 2 а.с. 212).

В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.12.2015 року постанову суду апеляційної інстанції було залишено без змін, а касаційну скаргу відповідача - без задоволення (т. 2 а.с. 229-233).

Під час перебування справи в провадженні суду касаційної інстанції - зокрема, 09.10.2013 року на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від Нікопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області надходила заява про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2013 року, проте, з урахуванням строку, на який зупинялось провадження по даній справі, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 року у задоволенні заяви податковому органу було відмовлено.

Крім того, колегія суддів в ухвалі від 29.03.2016 року за заявою відповідача здійснила процесуальну заміну сторони у справі, а саме, Нікопольську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області замінено на Нікопольську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.06.2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 року про відмову у перегляді за нововиявленими обставинами постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2013 року.

09.12.2016 року стягувач звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, який сплинув 06.08.2014 року.

ІІІ.  ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016 року, встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

До набрання чинності цим законом, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив один рік.

Пунктом 5 розділом ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1404-VIII встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Частиною 1 статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно з ч.3 статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає заяву про поновлення пропущеного строку в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

При цьому, ч.1 ст. 129-1 Конституції України, зокрема, встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що, задовольняючи вимоги заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, суди виходили з того, що тривале невиконання даного судового рішення (до 24.12.2015 року) було пов`язане із зупиненням виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2013 року ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2013 року.

Суд погоджується з даними висновками судів попередніх інстанцій, оскільки порушення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання відбулось не з вини заявника (позивача), що вказує на наявність поважних причин для поновлення пропущеного строку.

Стосовно доводів скаржника щодо розгляду питання про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання без участі його представника, колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області направлялась ухвала суду про призначення заяви стягувача до розгляду, яка була отримана відповідачем 24.01.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, де мав можливість ознайомитись з матеріалами заяви та надати усні чи письмові пояснення, доводи та заперечення, проте, не скористався цим правом, подавши 25.01.2017 до суду клопотання від 24.01.2017 про відкладення судового розгляду.

Разом з тим, приписи ч.3 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України вказують, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.  

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач в судове засідання призначене на 25.01.2017 року прибув та не заперечував проти розгляду його заяви в поряду письмового провадження, а відповідач в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.

Зважаючи на викладене, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо розгляду заяви в порядку письмового провадження не знайшли свого підтвердження та колегією суддів не приймаються.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.

Частиною першою статті 350 КАС України (у чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України, Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

Керуючись статтями 341, 349-354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, 

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                      Н.А. Данилевич          

Судді                                                                                           В. М. Бевзенко 

                                                                                          Н.В. Шевцова