ПОСТАНОВА
Іменем України

26 вересня 2019 року 
Київ
справа №530/1812/16-а
касаційне провадження №К/9901/22446/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                Єзерова А.А., Саприкіної І.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Гадяцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 23.02.2017 (головуючий суддя: Должко С.Р.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2017 (головуючий суддя: Чалий І.С., судді: Зеленський В.В., Калитка О.М.) у справі №530/1812/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області (далі - відповідач), в якому просив:
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови    ОСОБА_1    у призначенні пенсії відповідно до   вимог Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 889-VIII); 
скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Зінькінському районі Полтавської області № 72 від 18.10.2016, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначені пенсії відповідно до вимог Закону № 889-VIII;
зобов`язати відповідача призначити    ОСОБА_1    пенсію відповідно до Закону   №889-VIII з 12.10.2016, зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 11.08.1981 по 20.07.1987.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має право на пенсію, призначену відповідно до Закону № 889-VIII, оскільки його стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців складає більше як 20 років. Період роботи позивача з 11.08.1981 року по 05.03.1985 року на посаді заступника голови виконкому Зіньківської міської ради народних депутатів та з 05.03.1985 року по 20.07.1987 року на посаді голови виконкому Зіньківської міської ради народних депутатів безпідставно не зараховано пенсійним органом до стажу державної служби, оскільки до стажу державної служби зараховується період роботи на виборних та відповідальних посадах, в т.ч., у Раді народних депутатів. 
Постановою Зіньківського районного суду Полтавської області від 23.02.2017 адміністративний позов задоволено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 «Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби» (далі - Порядок №229) передбачено, що до стажу державної служби зараховується: час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Відповідно до частини сьомої статті 21 наведеного Закону, пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. Враховуючи це, суд першої інстанції дійшов висновку про підтвердження достатньої кількості стажу державної служби та факту помилковості, протиправності Рішення № 72 від 18.10.2016 року щодо відмови позивачу у призначенні пенсії у відповідності до вимог   Закону № 889-VIII.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2017 змінено мотивувальну частину постанови Зіньківського районного суду Полтавської області від 23.02.2017. В решті постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 23.02.2017 залишено без змін.
Приймаючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Постанова № 283) до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах, зокрема, керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком. У зазначеному додатку міститься перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, періоди роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, до яких віднесено, серед іншого, виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи. Відтак, період роботи позивача (з 11.08.1981 по 20.07.1987) на займаних посадах підлягає зарахуванню до стажу державної служби.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права просить суд касаційної інстанції скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Касаційна скарга обґрунтована тим, що виборні посади в органах місцевого самоврядування не належать до категорії посад, визначених статтею 25 Законом України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон №3723-XII), а тому позивач не має права на пенсію, з огляду на відсутність стажу роботи понад 20 років на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. При цьому, період роботи на вказаних посадах пенсійним органом зараховано до загального стажу роботи.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.06.2017 відкрито касаційне провадження у справі.
15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким   КАС України викладено в новій редакції.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідних положень» КАС України в редакції згаданого   Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У лютому 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
В порядку статті 31 КАС України, пункту 15 Перехідних положень КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 13.06.2019 визначений новий склад суду.
Ухвалою Верховного Суду від 23.09.2019 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
Позивач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.
Верховний Суд переглянув оскаржені судові рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи встановлених судами, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачу з 15.10.2014 призначено пенсію за віком у відповідності до вимог   Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), що підтверджується інформацією з пенсійного посвідченням серія НОМЕР_1 .
12.10.2016 позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області із заявою про переведення з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону №1058-IV на пенсію відповідно до Закону № 889-VIII.
Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області № 72 від 18.10.2016 позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до Закону № 889-VIII у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби (понад 20 років). До стажу державної служби зараховано15 років 6 місяців 17 днів. Не зараховано до стажу державної служби період його роботи на посаді заступника голови виконкому Зіньківської міської ради народних депутатів з 11.08.1981 по 05.03.1985 та на посаді голови виконкому Зіньківської міської ради народних депутатів з 05.03.1985 по 20.07.1987.
Вважаючи такі дії та рішення пенсійного органу протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Згідно частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаним критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.
У спорах про оскарження акта індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, який стосується прав та обов`язків особи, суд при вирішенні справи має надати повну та об`єктивну правову оцінку такому акту.
Предметом спору у даній справі є оцінка: наявності у позивача стажу роботи на державній службі та стажу, що може бути прирівняний до стажу державного службовця, необхідного для призначення пенсії державного службовця; правомірності рішення відповідача щодо відмови позивачу у переведенні його на пенсію державного службовця.
Відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ, який набрав чинності з 01.05.2016, встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно із пунктом  10 розділу XI Прикінцевих  та перехідних  положень Закону             № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VІІІ стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Так, згідно з частиною першою статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Абзацами. 1, 2 та 3 пункту 2 Порядку 283 встановлено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.
У Додатку до вказаного Порядку наведено Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби.
Так, вказаним Переліком передбачено, серед іншого, виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.
Порядком обчислення стажу державної служби передбачено зарахування до стажу державної служби періоду роботи в організаціях, передбачених абзацом 4 пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1993 №1049 (далі - Положення №1049).
Відповідно до пункту 3 Положення до стажу роботи, який дає право на одержання надбавки за вислугу років, зараховується, стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених статті 118 Кодексу законів про працю України, зокрема в партійних, профспілкових і комсомольських на виборних та відповідних посадах.
Згідно з роз`ясненням Міністерства юстиції України від 03.06.1994 №4-5-1156, погодженими з Кабінетом Міністрів України, до стажу державної служби зараховують період роботи в цих органах лише на виборних та відповідальних посадах до припинення дії статті 6 Конституції УРСР і внесення змін до статті 7 Конституції УРСР (до 24 жовтня 1990 року). Відповідальною вважається посада, прийняття на яку здійснювалось колегіальним органом (рішення, бюро, комітету, постановою конференції, зборів) партійних, профспілкових, комсомольських організацій.
Таким чином, вищезазначеним законодавством передбачено зарахування стажу роботи в партійних організаціях до стажу державного службовця, особам які працювали на виборних та відповідальних посадах в органах до 24.10.1990.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач у період з 11.08.1981 по 20.07.1987 працював на посадах заступника голови виконкому Зіньківської міської ради народних депутатів та голови виконкому Зіньківської міської ради народних депутатів, що підтверджується записами у трудовій книжці та відомостями з довідки від 08.12.2016 №02-24/1365, виданій Зіньківською міською радою Полтавської області. Зазначені посади є відповідальними, прийняття на які здійснювалось колегіальним органом, а тому цей період роботи підлягає зарахуванню до стажу його державної служби.
Правова позиція у спірних правовідносинах узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною  у постановах від 07.03.2018 у справі №240/381/17 та від 07.02.2019 у справі №742/1718/17.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин, колегія суддів погоджується з мотивами суду апеляційної інстанції на підставі яких було прийнято рішення про  задоволення позову.
Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з правовою оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Касаційна скарга не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченнях на позов, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить. 
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, а тому підстави для скасування рішень судів попередніх інстанцій - відсутні.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Гадяцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.
Постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 23.02.2017 у справі №530/1812/16-а, з урахуванням зміненої постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2017 мотивувальної частини, залишити без змін.                                        
Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2017 у справі №530/1812/16-а залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                                    С. М. Чиркін
                                                                                                                А. А. Єзеров
                                                                                                     І. В. Саприкіна