Постанова
Іменем України                                       
30 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 1515/723/12
провадження № 61-36240св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого  - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Чорноморська селищна рада Комінтернівського району Одеської області, Комінтернівська районна державна адміністрація Одеської області, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси, 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: військова прокуратура Одеського гарнізону, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
особа, яка подала касаційну скаргу, - Міністерство оборони України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області, у складі судді Рудніцького В. А., від 03 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів:  Суворова В. О., Черевко П. М., Артеменко І. А., від 09 квітня 2014 року.
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: військова прокуратура Одеського гарнізону, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 07 квітня 2009 року «Про включення квартири АДРЕСА_1 до числа службових» та визнання права користування вказаною квартирою.
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що увідповідності до закону як член сім`ї вона вселилася у спірну квартиру, де проживала її донька з чоловіком та дітьми. Після того, як донька з чоловіком та дітьми виселилися з квартири, вона залишилася проживати у спірній квартирі. Але як їй стало відомо відповідачем було прийнято оскаржене рішення, яке не відповідає вимогам закону, оскільки відповідно до Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними до числа службових може бути включене тільки вільне приміщення. 
З урахуванням того, що вона проживає в зазначеному приміщенні, просила задовольнити її вимоги.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 квітня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю. Визнано недійсним розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 07 квітня 2009 року за № 613/н-2009 «Про включення квартири до числа службових», яким квартира АДРЕСА_1 була включена до числа службових. Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щоОСОБА_1 вселилася у спірне житлове приміщення у якості члена сім`ї наймача зі згоди наймача та всіх повнолітніх, членів його сім`ї, які проживали у вказаному житловому приміщенні, з дотриманням встановленого порядку на вселення, тривалий час проживає у спірному житловому приміщенні, набула право користування квартирою. Розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 07 квітня 2009 року за № 613/н-2009 про віднесення квартири до числа службових є незаконним, оскільки на час прийняття рішення квартира не була вільна. Законодавством допускається зміна статусу житла на службове тільки на вільні квартири.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 квітня 2014 року апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси відхилено, а рішення Комінтернівського районного суду Одеської області  від 03 квітня 2013 року залишено без змін. 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач вселилася у спірну квартиру з дотриманням встановленого порядку (за згодою наймача та мешканців квартири, була членом сім`ї наймача квартири), іншого житла, придатного для проживання, вона не має, на час прийняття оскарженого розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації позивач тривалий час проживала у спірній квартирі на законних підставах, у зв`язку чим вимоги про визнання недійсним розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 07 квітня 2009 року за № 613/н-2009 підлягають задоволенню, оскільки на час прийняття оскарженого розпорядження квартира не була вільною.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У квітні 2017 року Міністерство оборони України подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 квітня 2014 року та рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 квітня 2013 року і закрити провадження у справі в частині визнання недійсним розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області                від 07 квітня 2009 року за № 613/н-2009 «Про включення квартири до числа службових», а в іншій частині справу направити на новий розгляд,  посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи ні Міністерство оборони України, ні Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси не були залучені до участі у справі, однак прийняті у справі судові рішення безпосередньо впливають на права і обов`язки останніх. Судами неправильно застосовано до спірних правовідносин положення статей 98, 99, 107 ЖК Української РСР, не враховано, що право користування житловим приміщенням, до якого вселилися тимчасові мешканці, є похідним від прав на нього наймача та членів його сім`ї, які проживають разом із ним. 
Заявник зазначає, що на момент винесення розпорядження Комінтернівською районною державною адміністрацією Одеської області від 07 квітня 2009 року за № 613/н-2009 «Про включення квартири до числа службових» позивач не була зареєстрована за вказаною адресою та їй не видався ордер на спірну квартиру. 
Окрім того, доводи касаційної скарги в частині оскарження вказаного розпорядження органу державної влади із посиланням на положення  статей 205, 340 ЦПК України, 2004 року, зводяться до того, що судові рішення у цій частині підлягають скасуванню із закриттям провадження, оскільки спір у цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
04 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 1515/723/12 розподілено судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: військова прокуратура Одеського гарнізону, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,           ОСОБА_5 , про визнання недійсним розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області та визнання права користування квартирою призначено до судового розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу № 1515/723/12 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частиною шостою статті 403 ЦПК України.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року справу  № 1515/723/12 повернуто на розгляд Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. 
Вказана ухвала мотивована тим, що доводи касаційної скарги щодо підстав оскарження судових рішень не стосуються питань предметної чи суб`єктної юрисдикції спору, а зводяться лише до незгоди із судовими рішеннями по суті спору, а відтак не є підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 403 ЦПК України.
Враховуючи висновки, викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року, справа № 1515/723/12 підлягає розгляду по суті спору колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного у складі Верховного Суду.
Відзиви на касаційну скаргу не надходили. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договору найму житлового приміщення, укладеного згідно ордеру № 1359 від 08 травня  1987 року, виданого квартирно-експлуатаційною частиною Чабанського району, постійно проживали та були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 .
На підставі розпорядження державного секретаря Міністерства оборони України № 23 від 07 липня 2003 року «Про передачу житлових фондів Чорноморського і Котовського гарнізонів до комунальної власності» спірна квартира була передана у комунальну власність Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області.
У квітні 2007 року позивач ОСОБА_1 (яка є матір`ю ОСОБА_2 ) зі згоди наймача ОСОБА_3 та членів його сім`ї вселилася у спірну квартиру            (а. с. 19-20).
Як встановлено, справа розглядалася судами неодноразово. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2011 року касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси було задоволено частково. Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 квітня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2011 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с. 192). Зазначено, що при новому розгляді справи необхідно встановити характер та правовий режим житла, у якому позивач була зареєстрована на час вселення, та на якій підставі вона зберігає за собою право на це житло.
На підставі довідок та актів Бондурівської сільської ради Чечельницького району Вінницької області від 20 червня 2012 року, пояснень представника позивача судами встановлено, що позивач до 2007 року проживала та була зареєстрована в будинку, розташованому у с. Каташин Чечельницького району Вінницькій області. Право власності на будинок за вказаною адресою позивачем не оформлялося. Будинок фактично зруйнований, знаходиться в аварійному стані, будь-які речі в будинку відсутні. Будинок не придатний для проживання, в ньому з 2007 року ніхто не проживає              (а. с. 259, 272).
Позивач після вселення до спірної квартири у серпні 2007 року зверталася до житлово-комунального господарства Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області щодо реєстрації її постійного проживання у квартирі. У зв`язку із тим, що документи були надані            ОСОБА_1 не в повному обсязі, їй було відмовлено у реєстрації. 
27 травня 2010 року Чорноморською селищною радою Комінтернівського району Одеської області ОСОБА_1 видано ордер № 10 на право зайняття однієї кімнати житловою площею 16, 9 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 . Термін дії ордеру становить 30 діб. 
Після подачі документів у повному обсязі 02 червня 2010 року ОСОБА_1 була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 .
Згідно виданої Чорноморською селищною лікарняною амбулаторією довідки, ОСОБА_1 знаходиться на медичному обліку та лікуванні з            2008 року (а. с. 18).
Згідно розпорядження Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 54/2008 - ЄР від 01 квітня 2008 року особовий рахунок переоформлено на ОСОБА_4 , який відкрив особовий рахунок на своє ім`я на вказану квартиру (а. с. 22-23).
ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у серпні 2008 року були зняті з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з виїздом на інше місце проживання (а. с. 5-10).
Позивачка після виселення сім`ї ОСОБА_3 залишилася проживати у спірній квартирі.
07 квітня 2009 року розпорядженням Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області № 613/н-2009 «Про включення квартири до числа службових», квартира АДРЕСА_1 була включена до числа службових (а. с. 21).

Позиція Верховного Суду
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 33, 47 Конституції України громадянам гарантується вільний вибір місця проживання в Україні та право на житло.
Згідно статті 61 Житлового кодексу Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Статтею 63 ЖК Української РСР передбачено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї або кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
Згідно статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до статті 65 ЖК Української РСР наймач має право в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. 
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду Української РСР                    від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, з`ясуванню підлягають обставини дотримання порядку вселення, реєстрації за місцем проживання, чи було це приміщення постійним місцем проживання особи, чи вела така особа з наймачем спільне господарство, тривалість часу проживання, наявність угоди про певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність реєстрації місця проживання сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою або ж для відмови їй у цьому. 
Відповідно до пункту 4 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого Радою Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення»,  до числа службових може бути включено тільки вільне жиле приміщення. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири, розташовані, переважно, на першому поверсі. 
Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, врахувавши висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2011 року у цій справі, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області № 613/н-2009 про включення спірної квартири до числа службових було прийнято без урахування того, що у спірній квартирі на законній підставі проживає позивач, яка зі згоди наймача вселилася у займану ним квартиру у           2007 році, із вказаного часу житлове приміщення не залишала, фактично продовжує ним користуватися, іншого житла не має. Житло за місцем її колишньої реєстрації та місця проживання в будинку, розташованому в с . Каташин Чечельницького району Вінницької області, зруйноване, будинок для проживання не придатний. 
Із урахуванням встановлених обставин справи, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач вселилася у спірну квартиру з дотриманням встановленого порядку, за згодою наймача та мешканців квартири, як член сім`ї наймача квартири.
Окрім того, судами встановлено, що позивач отримала 27 травня 2010 року ордер № 10 на право займання однієї кімнати житловою площею 16, 9 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 , де і продовжує проживати.
Враховуючи те, що оскаржене розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 07 квітня 2009 року за № 613/н-2009 впливає на право позивача на єдине житло, суди дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог. Враховуючи, що позивач звернулась до суду за захистом права на житло, суди правильно вирішили спір у порядку цивільного судочинства.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків судів по суті спору.
Суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 квітня            2014 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | Є. В. Синельников
Судді | О. М. Осіян
| Н. Ю. Сакара
| С. Ф. Хопта
| В. В. Шипович