Постанова
Іменем  України
 
23 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 304/789/16-ц
провадження № 61-17939св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
третя особа - Тур`я-Пасіцька сільська рада Перечинського району Закарпатської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року в складі судді Амаровича В. П. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 26 січня 2017 року в складі колегії суддів: Бисаги Т. Ю., Фазикош Г. В., Готри Т. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Тур`я-Пасіцька сільська рада Перечинського району Закарпатської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.
Позовна заява мотивована тим, що згідно з рішенням Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області від 24 листопада 2001 року йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га на АДРЕСА_2 для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 
Цим рішенням також виділено у власність земельну ділянку площею 0,18 га на АДРЕСА_1 для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд його сусіду по межі ОСОБА_5 
У 2005 році чи у 2007 році ОСОБА_5 помер, після його смерті законними користувачами землі стали відповідачі: його дружина ОСОБА_3 та його син ОСОБА_4 .
Позивач зазначав, що не знає, чи мають ОСОБА_3 та ОСОБА_4 документи на земельну ділянку. Вважав, що відповідачі незаконно на його земельній ділянці збудували частину огорожі двору, гараж та сінашув.
З 2007 року до цього часу між ними не встановлена межа згідно з мензуальною зйомкою 1966 року.
До 2007 року між ним та сусідами не було межі, оскільки вони спільно користувалися землею двору. Оскільки з мензуальної зйомки 1966 року та плану його земельної ділянки, виготовленого ПП «Карпат Геодезія» відомо, що відповідачі захопили частину його земельної ділянки і встановили огорожу,  ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідачів звільнити його земельну ділянку шляхом перенесення будов на свою земельну ділянку.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 не надано правовстановлюючих документів, які б підтверджували його право власності чи користування на земельну ділянку на АДРЕСА_2 , тобто ним не підтверджено належними та допустимими доказами тих обставин на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.
Крім того, як на підставу відмови у позові, суд першої інстанції посилався на те що рішенням сільської ради, що є основним органом, уповноваженим встановлювати межі земельних ділянок, уже вирішено порядок проходження межі між дворогосподарствами за АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , та визначено, що збудовані відповідачами будівлі знаходяться на їх земельній ділянці та жодним чином не порушують права суміжних землекористувачів.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 26 січня 2017 року рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалені в справі судові рішення скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
10 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2   
31 серпня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду. 
Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня                2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві                Петрову Є. В.
Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2019 року призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Позивач в касаційній скарзі посилається на те, що суди дійшли безпідставного висновку про ненадання позивачем документів на підтвердження права власності на земельну ділянку, оскільки земельну ділянку ним отримано на підставі рішення сільської ради від 24 листопада 2001 року та він набув права власності на неї. Вказаний документ ним було надано до суду першої інстанції. Щодо земельної ділянки відповідачів зазначив, що вона їм не належить на праві власності чи на праві користування, оскільки не мають правовстановлюючого документа.
Крім того вказував, що йому було безпідставно відмовлено у витребуванні доказів, зупиненні провадження у справі та у призначенні судової інженерної земельно-технічної експертизи. Вказаними діями суду було порушено його права.
У травні 2017 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просять касаційну скаргу відхилити, ухвалені у справі судові рішення залишити без змін.
У травні 2017 року Тур`я-Пасіцька сільська рада Перечинського району Закарпатської області подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відхилити, ухвалені у справі судові рішення залишити без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що рішенням Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області від 24 листопада 2001 року «Про передачу земельних ділянок в приватну власність» передано громадянам земельні ділянки, які є в їхньому користуванні в приватну власність в межах норм для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Зокрема ОСОБА_5 , що проживав у АДРЕСА_2 передано 0,78 га, з яких: 0,18 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,60 га - для ведення особистого підсобного господарства; ОСОБА_1 , який проживає у АДРЕСА_2 передано 0,75 га, з яких: 0,15 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,60 га - для ведення особистого підсобного господарства.
Згідно витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно районного Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Перечинської районної ради від 21 серпня 2007 року, житловий будинок АДРЕСА_1 , і земельна ділянка, на якій він розташований, належить на праві спільної часткової власності відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтв про право на спадщину відповідно від 16 серпня 2007 року, виданих Перечинською державною нотаріальною конторою. Тобто відповідачі є землекористувачами земельної ділянки за вищевказаною адресою.
Відповідно до рішення Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області від 31 травня 2016 року «Про затвердження проекту рішення узгоджувальної комісії по встановленню межі між земельними ділянками ОСОБА_1 – ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 від 05 січня 2016 року» затверджено проект рішення узгоджувальної комісії з встановлення межі між земельними ділянками ОСОБА_1 - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , від 05 січня 2016 року; межу земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , від ОСОБА_9 залишити за фактичним використанням суміжних землекористувачів з урахуванням конфігурації державного акта, виготовленого ОСОБА_9 .
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно з вимогами статті 31 ЦПК України 2004 року сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки.
Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України 2004 року для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.
Якщо висновки експертизи будуть необґрунтованими, неясними, такими, що викликають сумніви чи суперечать матеріалам справи, суд не позбавлений можливості призначити додаткову чи повторну експертизи для встановлення характеру правовідносин між сторонами спору (стаття 150 ЦПК України 2004 року).
Відмовляючи у задоволенні заявленого позивачем клопотання про проведення експертизи, суд першої інстанції, в порушення вимог статей 10, 179 ЦПК України 2004 року, фактично позбавив можливості позивача надати суду докази в обґрунтування своїх позовних вимог.
Не зважаючи на заявлене клопотання про встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи у порядку цивільного судочинства, суд відмовив у призначенні експертизи, що є порушенням принципу змагальності цивільного процесу.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не надав належної оцінки доводам позивача та його представника, безпідставно відмовив у проведенні відповідної експертизи у справі та дійшов передчасних висновків про безпідставність позовних вимог.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 3Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8, при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має грунтоватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
Разом із тим, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, у порушення статей 213, 214 ЦПК України 2004 року апеляційний суд у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, обмеживши при цьому право позивача на судовий захист. При цьому апеляційний суд, маючи обов`язок перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, як того вимагає стаття 303 ЦПК України 2004 року, самоусунувся від перевірки доводів апеляційної скарги про призначення експертизи та забезпечення принципу змагальності і диспозитивності, що призвело до порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Отже, суди не дослідили зібраних у справі доказів, не встановили у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надали належної оцінки поданим позивачем доказам у їх сукупності, залишили поза увагою, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
У зв`язку з наведеним оскаржувані рішення суду першої таапеляційної інстанціїне можна вважати законними й обґрунтованими.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Відповідно до пунктів 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат має здійснити вказаний суд за результатами вирішення спору пропорційно задоволених вимог.
Керуючись статтями 406, 409, 411, 412 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 26 січня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. М. Сімоненко
 
Судді:                                                                                                 А. А. Калараш
 
                                                                                                            С. Ю. Мартєв  
 
                                                                                                            Є. В. Петров  
 
                                                                                                            С. П. Штелик