ПОСТАНОВА
Іменем України

25 жовтня 2019 року 
Київ
справа №П/811/673/18
адміністративне провадження №К/9901/60856/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Чиркіна С.М., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом Фермерського господарства «Паросток» до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, державного кадастрового реєстратора відділу у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Аршинець Юлії Володимирівни про визнання протиправними, скасування наказів та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року у складі колегії суддів: Чумак С.Ю., Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

В С Т А Н О В И В :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2018 року Фермерське господарство «Паросток» (далі також - ФГ «Паросток», позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі також - відповідач 1, Держгеокадастр), державного кадастрового реєстратора відділу у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Аршинець Юлії Володимирівни (далі - відповідач 2, реєстратор) про:
- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 12 січня 2018 року № 33 про дозвіл на розробку проекту землеустрою, оцінки земель та агрохімічного паспорта;
- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 05 лютого 2018 року № 156 про внесення змін до наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 33 від 12 січня 2018 року "Про дозвіл на розробку проекту землеустрою, оцінки земель та агрохімічного паспорта";
- зобов'язання Державного кадастрового реєстратора Відділу у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Аршинець Юлію Володимирівну скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 10,0000 га кадастровий номер 3521981300:02:000:9222, яка розташована на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області;
- зобов'язати Державного кадастрового реєстратора Відділу у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Аршинець Юлію Володимирівну скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 13,0000 га кадастровий номер 3521981300:02:000:9221, яка розташована на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області;
- зобов'язати Державного кадастрового реєстратора Відділу у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Аршинець Юлію Володимирівну скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 16,1261 га кадастровий номер 3521981300:02:000:9220, яка розташована на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області;
- зобов'язати Державного кадастрового реєстратора Відділу у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Аршинець Юлію Володимирівну поновити запис у Державному земельному кадастрі про державну реєстрацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею - 39,13 га, в тому числі ріллі - 39,13 га кадастровий номер 3521981300:02:000:9020, яка розташована на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено в продовжені договору оренди земельної ділянки загальною площею - 39, 13 га, кадастровий номер 3521981300:02:000:9020. Рішення відповідача про відмову оскаржуєтеся в Господарському суді Кіровоградської області. Однак, незважаючи на судове провадження наказами Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 33 № 156 від 12 січня 2018 року та 05 лютого 2018 року відповідно, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області вирішило здійснити поділ земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, загальною площею - 39,13 га, в тому числі рілля - 39,13 га кадастровий номер 3521981300:02:000:9020, яка є предметом спірного договору оренди землі на три ділянки площами: 16,1261 га, 13,0000 га та 10,0000 га з включенням ділянок до переліку земельних ділянок, права на які буде виставлено на земельні торги.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди земельної ділянки у позивача на час судового розгляду справи відсутнє право оренди земельної ділянки загальною площею 39,13 га, а тому оскаржуваними наказами його права та інтереси не порушуються.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року апеляційну скаргу Фермерського господарства "Паросток" задоволено частково. Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року скасовано. Позов Фермерського господарства "Паросток" задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано пункт 3 наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 12 січня 2018 року № 33 "Про дозвіл на розроблення документації із землеустрою, оцінки земель та агрохімічного паспорта" в редакції наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 05 лютого 2018 року № 156. Зобов'язано Державного кадастрового реєстратора відділу у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області скасувати у Державному земельному кадастрі записи про державну реєстрацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 10 га кадастровий номер № 3521981300:02:000:9222, 16,1261 га кадастровий номер № 3521981300:02:000:9220, розташовані на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Зобов'язано Державного кадастрового реєстратора відділу у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області поновити запис у Державному земельному кадастрі про державну реєстрацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 39,13 га, в тому числі рілля - 39,13 га кадастровий номер № 3521981300:02:000:9020, яка розташована на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що земельна ділянка площею 10 га взагалі відсутня у додатках до зазначених вище наказів, тобто дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо неї відповідачем не надавався, що свідчить про протиправність здійснення запису про неї у Державному земельному кадастрі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області звернулося з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційну скаргу подано 03 вересня 2018 року.
Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22 листопада 2007 року між Долинською районною державною адміністрацією та Фермерським господарством «Паросток» укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, загальною площею 39,13 га, кадастровий номер 3521981300:02:000:9020, терміном на 10 років, зареєстрований у ДП КРФ «Центр ДЗК при Держкомітеті по земельних ресурсах» в Долинському районі 30 листопада 2007 року книга № 4 за № 73. Відповідно до пункту 8 договору після закінчення строку орендар має переважне право його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. За приписами пункту 43 договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Договір зареєстрований 30 листопада 2007 року.
На виконання цих приписів, а також вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» 27 березня 2017 року позивачем відповідачу направлено лист-повідомлення про готовність до узгодження істотних умов та строку дії договору оренди землі при його поновленні на новий строк. 
Листом від 30 березня 2017 року відповідач повідомив позивача про необхідність подати заяву про поновлення строку договору оренди у терміни, передбачені статтею 33 Закону України «Про оренду землі», тобто не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Також запропонував внести зміни в частині орендної плати на рівні від 8 до 12%.
27 жовтня 2017 року позивач повторно направив повідомлення про бажання поновити договір оренди землі на новий строк 10 років та висловив згоду із встановленням орендної плати на рівні 8% від нормативної грошової оцінки землі. 
01 грудня 2017 року втретє направив відповідачу повідомлення про бажання поновити строк дії договору оренди землі терміном на 10 років.
Листом-повідомленням № 27-11-0.63-10761/2-17 від 05 грудня 2017 року ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області заперечило проти поновлення зазначеного вище договору оренди та запропонувало позивачу повернути земельну ділянку. Обґрунтування відмови у поновленні договору оренди землі у листі відсутні. 
Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 05 січня 2018 року відкрито провадження у справі № 912/25/18 за позовом фермерського господарства "Паросток" до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання недійсним рішення ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, викладеному у листі-повідомленні № 27-11-0.63-10761/2-17 від 05 грудня 2017 року та про визнання укладеною між ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області та фермерським господарством "Паросток" додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки від 22 листопада 2007 року (Державна реєстрація від 30 листопада 2007 року книга № 4 за № 73.
На теперішній час ухвалою від 28 березня 2018 року провадження у зазначеній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № П/811/673/18.
Після відкриття провадження Господарським судом Кіровоградської області у справі № 912/25/18 наказами від 12 січня 2018 року № 33 та від 5 лютого 2018 року № 156 ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області вирішило здійснити поділ земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, загальною площею 39,13 га, в тому числі рілля 39,13 га кадастровий номер 3521981300:02:000:9020, яка є предметом спірного договору оренди землі, на три ділянки площами: 16,1261 га, 13,0000 га та 10,0000 га та здійснило їх державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі. Підставою для таких рішень відповідач зазначив, зокрема, наказ від 11 січня 2018 року № 27 «Про визначення переліку земельних ділянок для продажу прав на них на земельних торгах».
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що судом апеляційної інстанції не враховано той факт, що Держгеокадастром земельна ділянка включалась до переліку, згідно наказу від 11 жовтня 2018 року № 27 до відкриття провадження у справі в порядку господарського судочинства. Крім того, відсутність в матеріалах справи підписаного сторонами акта приймання-передачі земельної ділянки за договором не свідчить про її фактичне використання позивачем, а лише вказує на недотримання орендарем вимог Закону України «Про оренду землі».
Від учасників справи відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанції у касаційному порядку.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, зокрема, суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року та постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року не відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є частково обґрунтованими з огляду на наступне.
Розглядаючи дану справу та приймаючи рішення по суті позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій вважали, що між сторонами існує публічно-правовий спір, у зв'язку з чим розгляд даної справи слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства.
З такими висновками судів колегія не погоджується з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).
У цій справі спірні правовідносини виникли стосовно поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки. Відтак, спір у даній справі виник з метою захисту прав позивача як орендаря земельної ділянки на користування майном шляхом скасування рішення органу суб'єкта владних повноважень про відмову у поновленні договору оренди. Тобто, позов до суду фактично спрямований на поновлення дії укладеного договору оренди землі (чинності договору оренди землі).
Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. У свою чергу, індивідуальні особливості врегулювання правовідносин між сторонами - договором оренди землі.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з положеннями статті 17 цього ж Закону об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.
Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.
Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.
Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю майнових вимог суб'єкта господарювання щодо продовження дії договору оренди землі, укладеного між Долинською районною державною адміністрацією та Фермерським господарством «Паросток», в поновленні строку дії якого було відмовлено Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області. Тобто, позов має на меті захист права позивача як орендаря земельної ділянки на користування майном шляхом скасування рішення органу суб'єкта владних повноважень про відмову у поновленні договору оренди.
Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір щодо зобов'язання Державного кадастрового реєстратора відділу у Долинському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області Аршинець Ю.В. поновити запис у Державному земельному кадастрі про державну реєстрацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.
За таких обставин, спір у цій справі не може вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.
Як убачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між Долинською районною державною адміністрацією та Фермерським господарством «Паросток» стосовно поновлення договору оренди земельної ділянки. Крім того, судами встановлено, що рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2019 року визнано укладеною між Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області та Фермерським господарством "Паросток"  додаткову угоду про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки від 22 листопада 2007 року.
Відповідно до статті 1 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. 
Згідно статті 1 ГК України господарські відносини виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час подання позову) господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів. 
Відповідно до частин першої та другої статті 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.
З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що цей спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справах № 823/584/16 та № 823/397/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 823/398/16, а також у постановах Верховного Суду від 18 січня 2019 року у справі № 823/460/16, від 21 січня 2019 року у справі № 823/539/16. 
Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції.
Таким чином, сформована відповідно до статей 37, 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 346 КАС України практика Великої Палати Верховного Суду (постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду, що забезпечує, зокрема, здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права) стосовно обов'язку касаційного суду, встановивши порушення судами правил юрисдикції адміністративних судів, закривати провадження у справі незалежно від доводів касаційної скарги, має вже сталий характер.
Метою розгляду однакової категорії справ у межах судів однієї юрисдикції є, серед іншого, забезпечення єдності судової практики.
Зокрема, Європейська комісія за демократію через право (Венеціанська комісія) у виходить з того, що принцип правової визначеності (legal certainty) має важливе значення для довіри до судової системи і верховенства права; правова визначеність також сприяє розвитку та економічного прогресу; необхідно, щоб суди, особливо вищі суди, створювали механізми для запобігання конфліктам та забезпечення узгодженості їхньої судової практики (Доповідь Венеціанської комісії № 512/2009 «Про верховенство права» (Venice Commission: the Rule of Law), що була прийнята на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року на основі зауважень її членів П'єтера Ван Дзіка (Нідерланди), Грет Халлер (Швейцарія), Джефрі Джоуела (Сполучене Королівство), Каарло Туорі (Фінляндія); п. 44-50).
Колегія суддів також враховує, що у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.
Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).
Згідно з висновками Конституційного Суду України, що сформовані у рішенні від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.
В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.
Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.
На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.
Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.
Частиною першою статті 354 КАС України встановлено, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom»), заява № 4451/70, § 36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria»), заява № 36760/06, § 230).
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, правовий статус учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому касаційна скарга Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області підлягає частковому задоволенню, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю, оскільки правовідносини у цій справі мають вирішуватися в порядку господарського судочинства.
Керуючись статтями 238, 239, 341, 344, 349, 354, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року скасувати.
Провадження у справі за позовом Фермерського господарства «Паросток» до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, державного кадастрового реєстратора відділу у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Аршинець Юлії Володимирівни про визнання протиправними, скасування наказів та зобов'язання вчинити певні дії закрити.
Роз'яснити, що спір може бути розглянуто, зокрема, за правилами господарського судочинства.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                    Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                                              І.В. Желєзний
                                                                                                              С.М. Чиркін