ПОСТАНОВА
Іменем України

27 листопада 2019 року 
Київ
справа №288/1631/14-а
адміністративне провадження №К/9901/10824/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -                     Данилевич Н.А.,
суддів -                                                                   Бевзенка В.М., 
                                                                                   Шевцової Н.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні 
касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2016 року (головуючий суддя - Капустинський М.М., судді - Мацький Є.М., Шидловський В.Б.) у справі 
за позовом ОСОБА_1 
до лікаря Попільнянського районного відділення Андрушівського міжрайонного відділу амбулаторних досліджень Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» Орловської Наталії Андріївни
про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2014 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Попільнянського районного суду Житомирської області з позовом до лікаря Попільнянського районного відділення Андрушівського міжрайонного відділу амбулаторних досліджень Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» Орловської Наталії Андріївни (далі -відповідач), в якому просив: - визнати незаконною відмову надати обґрунтовану відповідь по суті питань, порушених ним у зверненні-запиті від 19.07.2013; - зобов`язати надати обґрунтовану відповідь по суті його звернення від 19.07.2013; - відшкодувати за рахунок держави моральну шкоду в розмірі двох мінімальних заробітних плат.
Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 зазначає, що 13.06.2014 відповідач надумано послався на статтю 7 Закону України «Про звернення громадян», протиправно повернув його запит від 19.07.2013 без обґрунтованої відповіді. Позивач зазначає, що при цьому відповідач неправдиво послався на те, що його запит нібито не стосувався його повноважень. Хоча насправді запит стосувався повноважень, які має відповідач, у тому числі і станом на 19.07.2013, коли районна санепідемстанція ще не була ліквідованою, і станом на 12.02.2009, коли рішення Апеляційного суду Житомирської області зобов`язало відповідача виплатити йому заробіток у розмірі 6446,06 грн за період з 11.02.1999 по 18.02.2005. Позивач вказує, що факт порушення його прав негативно впливає на його самопочуття, є стресовою психотравмуючою ситуацією. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 8 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивачем був вибраний невірний спосіб захисту порушених, на його думку, прав. 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Попільнянського районного суду Житомирської області від 08.06.2015 скасовано, прийнято нову постанову. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконною відмову дати обґрунтовану відповідь по суті питань, порушених у запиті від 19.07.2013. Зобов`язано лікаря-завідувача Попільнянського районного відділення Андрушівського міжрайонного відділу лабораторних досліджень ДУ "ЖОЛЦ ДСЕСУ" Орловську Наталію Андріївну надати обґрунтовану відповідь по суті звернення від 19.07.2013 у контексті приписів ст.ст. 20, 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації". У решті позову відмовлено.
Апеляційний суд, задовольняючи апеляційну скаргу частково, зазначив, що відповідач не надав позивачу відповіді на запитувану публічну інформацію в контексті приписів ст.ст. 20,22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", а відтак протиправно обмежив право позивача на доступ до публічної інформації. Також позивач не довів факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з встановленим порушенням.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
ОСОБА_1 (далі - скаржник) у липні 2016 року звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2016 року.
В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2016 року в частині відмовлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди і задовольнити позовні вимоги в цій частині. 
В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що має місце наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також має місце вина посадової особи в заподіянні шкоди. Вказує на те, що моральна шкода є наслідком усвідомлення наявності факту порушення прав, тому що порушення прав людини завжди пов`язано з «психічно-емоціонально-вольовою» сферою буття, з моральними переживаннями, душевними стражданнями через порушення прав. Факт порушення прав негативно впливає на самопочуття, є стресовою психотравмуючою ситуацією. ОСОБА_1 посилається на те, що в результаті фактичної відмови дати відповідь він поніс душевні страждання внаслідок порушення його цивільних прав на належне отримання обґрунтованої відповіді, та моральні страждання і хвилювання у зв`язку з цим порушенням. Звертає увагу на те, що він вимушений докладати додаткові зусилля для відновлення права на важливу для нього відповідь.
Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2019 зазначену адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
19 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Попільнянського відділення - філії відділу Андрушівського санітарного нагляду міжрайонного управління головного управління державної санітарно-епідеміологічної служби в Житомирській області із запитом на отримання інформації щодо сплати Попільнянською райсанепідстанцією за період його роботи з 11 лютого 1999 року по 18 лютого 2005 року обов`язкових страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
На запит позивача останньому надано відповідь від 13.06.2014, в якій, з посиланням на приписи ст. 7 Закону України "Про звернення громадян", зазначено про повернення запиту у зв`язку із відсутністю повноважень у відділення та у посадової особи відділення на надання відповіді.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Відповідно до ст. 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» встановлено, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.
Приписами ч. 2 ст. 24 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.
Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
Суд зазначає, що в межах доводів і вимог касаційної скарги перевірці правильності підлягають тільки висновки суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для відшкодування скаржнику моральної шкоди.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.
Пунктом 5 цієї постанови визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, з`ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З`ясувати чим підтверджується факт заподіяння шкоди, чи фізичних страждань, якими обставинами чи діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2018 року у справі №826/23650/15.
Беручи до уваги те, що позивачем не доведено та не надано судам попередніх інстанцій відповідних доказів завдання йому моральної шкоди, також не наведено міркування, з яких позивач виходив при визначені розміру шкоди, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині вимог.
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2016 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                      Н.А. Данилевич          
Судді                                                                                                       В.М. Бевзенко 
                                                                                                                                Н.В. Шевцова