ПОСТАНОВА
Іменем України

25 листопада 2019 року 
Київ
справа №808/863/13
адміністративне провадження №К/9901/22026/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження
заяву Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.06.2016 (судді: Нечитайло О.М., Ланченко Л.В., Пилипчук Н.Г.) у справі № 808/863/13  за позовом Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби про скасування податкових повідомлень-рішень, 

                                                              В С Т А Н О В И В:

У січні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Мотор Січ» (далі - позивач, ТОВ «Мотор Січ») звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби (далі - відповідач, СДПІ з обслуговування ВП у м. Запоріжжі МГУ ДФС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.09.2012 № 0000730025, № 0000720025, № 0000740025.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 20.02.2013, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014, адміністративний позов задоволено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.06.2016 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20.02.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 залишено без змін.
СДПІ з обслуговування ВП у м. Запоріжжі МГУ ДФС звернулося до Верховного Суду України з заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.06.2016 у справі № 808/863/13-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби про скасування податкових повідомлень-рішень з підстави, що передбачена пунктом 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.
У заяві відповідач просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 13.06.2016, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 та постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20.02.2013, та відмовити у задоволенні позову.
У зв`язку з припиненням своєї діяльності Верховним Судом України, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2018 для розгляду даної справи визначено колегію суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді у складі: Васильєвої І.А. (суддя-доповідач), Пасічник С.С.,            Юрченко В.П.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від  03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.
За правилами пункту 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.
В якості підстави про перегляд за пунктом п`ятим частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем надано копію судових рішень Верховного Суду України від 22.09.2015 у справі 826/16369/13-а та від 17.11.2015 у справі 2-а-4242/12/2170, правовій позиції якого, на думку заявника, не відповідає судове рішення про перегляд якого він просить.
Податковий орган посилається на застосування судом касаційної інстанції норм статей 7, 9, 11,86, 159, 211, 213 Кодексу адміністративного судочинства України та пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.3, абз. а) пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що підставою для перегляду судового рішення за пунктом 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а не застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права. Судових рішень суду касаційної інстанції, в яких би судом по різному було застосовано норми статей 7, 9, 11,86, 159, 211, 213 Кодексу адміністративного судочинства України, що є підставою для перегляду судового рішення з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, до заяви додано не було, та не заявлялося як підстава перегляду.
Доводи податкового органу зводяться до перевірки правильності встановлення обставин справи судами попередніх інстанцій та встановлення нових обставин справи, що не належить до компетенції Верховного Суду України.
Суди попередніх інстанцій установили, що уповноважені особи контролюючого органу провели документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питання дотримання вимог податкового законодавства по господарських взаємовідносинах з ВКП «Престо-Техномонтаж», ТОВ «Біг-Електро», ТОВ «Велдінг груп», ТОВ НВП «ЕЛТА» за період з серпня 2011 року по червень 2012 року, про що склали акт від  12 вересня 2012 року №356/25-0/14307794, яким встановлено порушення позивачем вимог пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на 97 986,00 грн.; пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.3, абзацу «а» пункту 200.3, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, у результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 330 379,00 грн. та завищено залишок від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду  у розмірі 128 502,00 грн.
За результатами перевірки контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення від 28 вересня 2012 року № 0000720025, яким зменшив позивачу розмір від`ємного значення суми ПДВ на 128 502,00 грн.; № 0000470025, яким збільшив суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 125 128,50 грн., з яких 97 986,00 грн. - основний платіж, 27 141,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції; № 0000730025, яким зменшив суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 330 379,00 грн.
Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду.
У заяві про перегляд судового рішення податковим органом порушується питання про різне застосування норм податкового і пов`язаного з ним законодавства, що регулюють підстави, умови, порядок, правильність і обґрунтованість обчислення, відображення і сплату сум податкових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість. Насамперед йдеться про реальність і товарність господарських операцій, на підставі яких формувалися витрати та податковий кредит, а також про підтвердження/непідтвердження платниками податку товарності господарської операції належними і допустимими доказами.
У справі, що розглядається, колегія суддів суду касаційної інстанції погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про  реальність спірних господарських операцій здійснених позивачем з ВКП «Престо-Техномонтаж», ТОВ «Біг-Електро», ТОВ «Велдінг груп», ТОВ НВП «ЕЛТА» з огляду на встановлені судами фактичні обставини справи щодо реального характеру спірних господарських операцій, а тому обґрунтовано визнано правомірність формування позивачем податкового кредиту на підставі первинних документів, оформлених за результатами реально здійснених господарських операцій, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями первинних документів, які долучено до матеріалів справи. В межах розгляду даної справи, суди прийшли до висновку щодо необґрунтованості висновку податкового органу про безтоварність господарських операцій, оскільки первинні документи під час перевірки досліджені не були, а такі висновки відповідача ґрунтуються виключно на отриманій податковій інформації.
У постанові від 22.09.2015 у справі 826/16369/13-а Верховний Суд України дійшов висновку, що Вищий адміністративний суд України погодився з висновком суду першої інстанції про те, що подані ТОВ «Далгакиран компресор Україна» договори, видаткові накладні, податкові накладні та рахунки-фактури не є достатніми доказами фактичного виконання розглядуваних поставок; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими ДПІ фактами щодо фіктивної діяльності спірних постачальників свідчить про безтоварність розглядуваних операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства. Отже, висновок касаційного суду у справі, що розглядається, про безтоварний характер господарських операцій ТОВ «Далгакиран компресор Україна» зі спірними контрагентами ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.
У справі 2-а-4242/12/2170 Верховний Суд України дійшов висновку про безтоварний характер господарських операцій позивача з контрагентами, оскільки керівником ПП «Югтрансагро» на момент здійснення господарських відносин з позивачем була особа, стосовно якої порушено кримінальну справу за фактом фіктивного підприємництва, відповідно до висновку почеркознавчої експертизи підписи на податковій звітності та угодах про електронну звітність зроблені не посадовими особами ПП «Югтрансагро». Окрім цього, ПП «Югтрансагро» у жовтні-грудні 2010 року податковий кредит сформувало за рахунок відносин з ПП «Альтекс-Юг», основними постачальниками якого були товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «ФМП-Лак», ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД», ТОВ «Легат-М», ПП «Ніка і Компанія». Посадові особи ТОВ «ФМП-Лак», ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД», ТОВ «Легат-М», ПП «Ніка і Компанія» повідомили про непричетність до фінансово-господарської діяльності цих підприємств. Податкова звітність ПП «Агрі-Ком» не підтверджена податковими документами в повному обсязі. Допитаний як свідок директор ПП «Агрі-Ком» заперечував свою причетність до фінансово-господарської діяльності підприємства, зазначивши, що став керівником на прохання знайомого за винагороду. Основними постачальниками ПП «ТАС Агротранс» у жовтні, грудні 2010 року були ПП «Альтекс-Юг», ПП «Стилет-Юг» у яких також немає матеріальних та трудових ресурсів для здійснення господарських відносин. Всі вищевказані підприємства не знаходяться за юридичною адресою, їх місцезнаходження не встановлено.
Аналіз наведених судових рішень дає підстави вважати, що такі рішення були ухвалені за різних фактичних обставин справ, установлених судами, у зв`язку з чим не можна дійти висновку про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки подібності правовідносин не встановлено.
        Із зіставлення рішення, про перегляд якого подано заяву, з рішеннями на які робиться посилання як на приклад невідповідності правового висновку Верховного Суду України, вбачається, що в основі кожного з них лежать конкретні фактичні обставини, які залежно від повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення в оскарженому рішенні були оцінені як такі, що документально підтверджують фактичність, товарність господарських операцій, здійснення яких давало право платнику податку (позивачу) сформувати витрати та податковий кредит за такими господарськими операціями, а в порівняних рішеннях - як такі, що не давали для цього підстав.
      Наведене вище дає можливість дійти до висновку, щодо не підтвердження висновків  податкового органу про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку Верховного Суду України щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України Верховий Суд України відмовляє в задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.
За таких обставин, керуючись статтями 235-242, 244, 244-1, 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII, Суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.06.2016 у справі № 808/863/13 відмовити.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя | | І.А. Васильєва
Судді: | | С.С. Пасічник
| | В.П. Юрченко