ПОСТАНОВА
Іменем України

23 жовтня 2019 року 
Київ
справа №805/2456/17-а
адміністративне провадження №К/9901/24510/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Дашутіна І. В., 
суддів: Жука А.В., Яковенка М. М., 
розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25.07.2017 у складі судді Кірієнка В .О. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.09.2017 у складі колегії суддів: Шишова О. О. (головуючий), Сіваченка І. В.,          Чебанова О. О.  у справі № 805/2456/17-а за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області, третя особа - Управління казначейської служби України у місті Слов`янську Донецької області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1. ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду із вказаним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області (надалі - відповідач), третя особа - Управління казначейської служби України у місті Слов`янську Донецької області, в якому просила:
- визнати протиправною відмову відповідача щодо нарахування та виплати суддівської винагороди у розмірі, встановленому частиною першою статті 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», виходячи із розрахунку посадового окладу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України від 21.12.2016 № 1801-VIII «Про державний бюджет України на 2017 рік» в розмірі 3 200, 00 грн з 01.01.2017;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за січень-червень 2017 року в розмірі, встановленому частинами другою, третьою та п`ятою статті 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», тобто посадовий оклад - 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2017 року Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» в розмірі 3200, 00 грн, з виплатою доплати за вислугу років 30% посадового окладу за період з 01.01.2017; 
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплачувати позивачу у 2017 році суддівську винагороду в розмірі, встановленому частинами другою, третьою та п`ятою статті 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», тобто посадовий оклад в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України від 21.12.2016 № 1801-VIII «Про державний бюджет України на 2017 рік» з виплатою доплати за вислугою років 30% посадового окладу.
2.          Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.07.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
2.1. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.09.2017 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
3.          Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:
3.1. Указом Президента України «Про призначення суддів» від 20.12.2003 № 1472/2003 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області строком на п`ять років. 
3.2. Відповідно до наказу начальника Управління державної судової адміністрації в Донецькій області від 08.01.2004 № 4 ОСОБА_1 зараховано до штату Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області. Позивачкою складено присягу судді 20.12.2003.
3.3. Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 08.10.2009 № 1632-VІ позивачку обрано на посаду судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області безстроково. 
3.4. Відповідно до наказу голови суду від 11.01.2014 № 2-К/1.2.24 ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років з 13.01.2014 у розмірі 30 % посадового окладу згідно з частиною п`ятою статті 129, статтею 131 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», як такій, що має стаж роботи на посаді судді понад 10 років.
3.5. Вказані обставини підтверджені довідкою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30.06.2017 № 12.
3.6. Листом від 21.06.2017 № 05-696/17 відповідач повідомив позивачку про відсутність підстав для здійснення нарахування та виплати суддівської винагороди з січня 2017 року, виходячи з посадового окладу судді в розмірі 32 000, 00 грн.
3.7. Судами попередніх інстанцій на підставі інформації з розрахункових листів позивачки встановлено, що нарахування посадового окладу ОСОБА_1 з 01.01.2017 здійснювалось із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого у розмірі 1 600,00 грн, що також не заперечувалось представником відповідача, який зазначив, що зазначені розрахункові листи можуть бути прийняті судом в якості доказів нарахування позивачу відповідного розміру суддівської винагороди.
3.8. Позивач звернулась до суду із вказаним позовом оскільки вважає, що суддівська винагорода повинна бути нарахована та виплачена із урахуванням посадового окладу, виходячи з розміру 10 мінімальних заробітних плат, тобто в розмірі 32 000 грн. Незважаючи на це, відповідач нараховував та виплачував суддівську винагороду виходячи з розрахункової величини у 1 600, 00 грн, що порушує права позивачки.
4. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що положеннями пункту пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774 установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
5.          Позивачкою подано касаційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
5.1. Доводи касаційної скарги, грунтуються на тому, що судами першої та апеляційної інстанцій не було взято до уваги доводи позивача щодо звуження обсягу гарантій суддівської незалежності, а також щодо необгрунтованого обмеження відповідачем розміру суддівської винагороди. 
6. Відповідачем подано заперечення проти касаційної скарги, в яких Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області просить залишити скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстнацій - без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
7. Частиною другою статті 19 Конституції України від 28.06.1991 № 254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
8. Відповідно до  статті 130 Конституції України  держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
9. Згідно з частиною першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
10. Водночас, питання гарантій незалежності суддів, їх правового захисту, матеріального та соціального забезпечення неодноразово були предметом розгляду Конституційного Суду України.
11. Так, пунктом 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 18-рп/2011 щодо офіційного тлумачення поняття «щомісячне довічне грошове утримання», що міститься у підпункті «е» підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, Конституційний Суд України визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частини п`ята, шоста статті 47 Закону  України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ).
12. У пункті 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 № 3-рп/2012 зазначено, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.
13. Положеннями пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011, встановлено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
14. У відповідності до пункту 22 Розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
15. Згідно з пунктом 23 наведеного Розділу до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ (далі - № 2453-VІ).
16. Частиною третьою статті 133 Закону № 2453-VI встановлено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Ця норма є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розмір мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього.
17. За змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VІІІ (у редакції, яка діяла на дату виникнення спірних відносин та ухвалення судових рішень, які є предметом касаційного перегляду в цій справі) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
18. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.
19. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, затверджене головою Державної судової адміністрації України 25.09.2015 року, територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області є територіальним органом Державної судової адміністрації України та їй підпорядковується. Основним завданням територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів Донецької області та фінансове забезпечення місцевих загальних судів Донецької області з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів місцевого самоврядування. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області та місцевих загальних судів Донецької області.
20. Відтак, у межах наданих відповідачу повноважень, останній зобов`язаний дотримуватись вимог бюджетного законодавства.
21. Положеннями пункту 2 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VI визначено принцип збалансованості бюджетної системи України.
23. Відповідно до частин першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
24. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
25. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачка є суддею; призначена на цю посаду до набрання чинності Законом № 1402-VIII і на дату звернення з цим позовом до суду не проходила кваліфікаційного оцінювання. Вказані обставини не заперечувались сторонами.
26. З огляду на обставини, які встановлені судами першої та апеляційної інстнацій, колегія суддів приходить до висновку, що доводи касаційної скарги про звуження обсягу гарантій суддівської незалежності не підтвердились виходячи з наступного.
27. За своєю суттю, норма частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розміру мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього.
28. Відтак, як вказано Верховним Судом у своїй постанові від 26.09.2018 (справа  № 820/1853/17), виникає необхідність звернення до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону № 2453-VI і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.
29. Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення, як-от пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ, яким установлено, що мінімальна заробітна плата (3200,00 грн) після набрання чинності цим, Законом, не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
30. Тобто, у такий спосіб законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати (3200,00 грн) як розрахункової величини для визначення посадових окладів, в тому числі суддів, і водночас передбачив, що «до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень.
31. Відтак, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та зазначає, що законодавчо встановлено:
- два види (розміри) мінімальної заробітної плати;
- заборону застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати 3200, 00 грн.;
-обов`язок застосовувати розмір мінімальної заробітної плати 1600,00 грн для визначення посадових окладів суддів.
32. Крім того, колегія суддів зазначає, що таким врегулюванням законодавець не порушив та не обмежив гарантії суддів щодо розміру суддівської винагороди, оскільки для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до таких змін.
33. Таким чином, з 01.01.2017 розмір посадового окладу суддів, як тих що пройшли кваліфікаційне оцінювання, так і тих, що не пройшли його визначається відповідачем з розрахункової величини 1600, 00 грн.
34. За таких обставин, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок суддів попередніх інстанцій, що дії відповідача відповідають вимогам закону.
35. Отже, враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог.
36.  Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судових рішень при їх ухваленні і погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій у справі, якими доводи скаржника відхилено.
37. За змістом частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
38. Частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
39. З огляду на наведене, касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
40. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
41. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25.07.2017 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.09.2017 у справі № 805/2456/17-а за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області, третя особа - Управління казначейської служби України у м. Слов`янську Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії- залишити без змін.
42. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач                                                                                          І.В. Дашутін

Судді                                                                                                              А.В. Жук

                                                                                                              М.М. Яковенко