ПОСТАНОВА
Іменем України

18 вересня 2019 року 
Київ
справа №824/576/17-а
адміністративне провадження №К/9901/13193/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Уханенка С.А.,
суддів - Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування повідомлення, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року, ухвалену в складі головуючого судді Лелюка О.П., суддів Брезіної Т.М., Левицького В.К. та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року, ухвалену в складі головуючого судді Полотняка Ю.П., суддів Драчук Т.О., Загороднюка А.Г.,
ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання   рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування повідомлення №54305726/20.1/12 від 17 липня 2017 року, винесене старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.
2. В обґрунтування позову, зазначає про протиправність повернення виконавчого документу через необхідність видачі двох виконавчих документів, оскільки ним було подано заяву лише щодо примусового виконання рішення в частині поновлення на роботі.
ІІ. Встановлені судами обставини справи          
3. 29 червня 2017 року ОСОБА_1 подано до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про примусове виконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року по справі №824/113/17-а на підставі виконавчого листа від 12 травня 2017 року в частині поновлення його на роботі. На підтвердження виконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року в частині виплати стягувачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць було надано довідку №1066/10/24/01-05 від 29 червня 2017 року, видану Вижницькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби в Чернівецькій області.
4. 17 липня 2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. керуючись пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
5. В повідомленні зазначено, що за пред`явленим на виконання виконавчим документом передбачено зобов`язання поновити на посаді та стягнути кошти, що відповідно до вимог Закону провадиться у різний спосіб, а згідно статей 257 та 259 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) видачі підлягає два виконавчих документа для поновлення на посаді та стягнення коштів. Таким чином, наявні обставини, передбачені Законом, що виключають можливість стягнення коштів органом ДВС.
6. Суть спору полягає у визначенні правомірності повернення державним виконавцем виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення.
7. Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року, адміністративний позов задоволений.
8. Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що в оскарженому повідомленні державного виконавця не наведено обґрунтованих мотивів застосування передбаченої пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" підстави для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Також зазначив про падання позивачем заяви щодо примусового виконання рішення лише в частині щодо поновлення на роботі та вказав на безпідставність посилання державного виконавця на необхідність видачі двох виконавчих документів. 
IV. Провадження в суді касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги та аргументи сторін.
9.  Не погоджуючись з судовими рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи, просить скасувати оскаржені судові рішення і постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
10. У поданому на касаційну скаргу відзиві позивач просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, а постанови суду першої і апеляційної інстанції залишити в силі. 
V. Позиція Верховного Суду
11. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження".
12. Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
13. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. 
14. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.
15. Згідно з частиною 2 статті 4 цього Закону у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.
16. Пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
17. Судами встановлено, що постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року у справі №824/113/17-а визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 16 січня 2017 року №43-о "Про звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на державній службі на посаді заступника начальника - начальника Путильського відділення Вижницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Чернівецькій області з 19 січня 2017 року. Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 січня 2017 року по 12 травня 2017 року у розмірі 18474 (вісімнадцять тисяч чотириста сімдесят чотири) грн 84 коп.
Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.
18. 12 травня 2017 року Чернівецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у цій справі, боржником в якому зазначено Державну фіскальну службу України.
19. Заяву та виконавчий лист було подано позивачем до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. 
20. Отже судами правильно зазначено про необґрунтоване повернення виконавчого документа позивачу без прийняття до виконання з підстави пред`явлення виконавчого документа не за місцем виконання або не за підвідомчістю. 
21. Доводи касаційної скарги з посиланням на положення статті 258 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) щодо необхідності видачі двох  виконавчих листів є безпідставними і не приймаються судом касаційної інстанції, оскільки вказаною нормою суду надано право, а не обв`язок, в означених випадках видати кілька виконавчих листів.
22. Крім того, як зазначалося вище позивачем було подано заяву про примусове виконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року по справі №824/113/17-а на підставі виконавчого листа від 12 травня 2017 року в частині поновлення його на роботі. 
23. Крім того, на підтвердження виконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року по справі №824/113/17-а в частині стягнення середнього заробітку до заяви про примусове виконання рішення додано відповідну довідку.
24. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої і апеляційної інстанцій, що відповідачем необґрунтовано та без урахування усіх обставин протиправно повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання.  
25. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
26. З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що рішення судів, які є предметом касаційного перегляду в цій справі, ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, підстави для їхнього скасування відсутні. Доводи касаційної скарги висновків судів та обставин справи не спростовують.
27. Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, 
ПОСТАНОВИВ:
28. Касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
29. Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року залишити без змін.
30. Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.
Головуючий:                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    О.Р. Радишевська