Постанова
Іменем України
 
12 вересня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 141/451/17
провадження № 61-30506св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  Кошланівська сільська рада Оратівського району Вінницької області,
третя особа -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року у складі судді Слісарчука О. М. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Якименко М. М., Ковальчука О.В., Міхасішина І.В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У травні 2017 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до Кошланівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про визнання заповіту нікчемним.
Позовні вимоги  ОСОБА_1  обґрунтовані тим, що 11 лютого 2006 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище із « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кошлани Оратівського району Вінницької області помер її батько ОСОБА_7 , після смерті якого вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги. Звернувшись до виконуючого обов`язки державного нотаріуса Оратівської державної нотаріальної контори Вінницької області Манус В. В. із заявою про порядок оформлення спадщини, їй стало відомо, що є заповіт, посвідчений 18 січня 2001 року Виконавчим комітетом Кошланівської сільської ради Оратівського району Вінницької області за реєстровим номером 6, згідно з яким спадкодавець - її батько   ОСОБА_7 , заповів все своє майно іншій особі. Заповіт посвідчений секретарем Кошланівської сільської ради Оратівського району Вінницької області Загарією А. В. на користь  ОСОБА_3 .
 
Посилаючись на викладене,  ОСОБА_1 просила визнати заповіт її батька від 18 січня 2001 року нікчемним, оскільки секретар Кошланівської сільської ради Оратівського району Вінницької області Загарія А. В. - особа, яка посвідчила заповіт, є  родичем   ОСОБА_3 - особи, на ім`я якої вчинено заповіт. Секретар Кошланівської сільської ради Оратівського району Вінницької області ОСОБА_8 є рідним братом матері відповідача ОСОБА_9 , тому на час вчинення заповіту від 18 січня 2001 року були наявні обмеження у праві вчинення нотаріальних дій зі сторони секретаря сільської ради, як родича.
 
Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що законодавство, яке було чинним на час посвідчення заповіту, не містило прямої заборони на вчинення посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської Рад народних депутатів нотаріальної дії, зокрема посвідчення заповіту на користь племінника, оскільки в переліку родичів племінник відсутній.
 
Оскільки правомірність заявлених позовних вимог ОСОБА_1 не доведено, посилання представника третьої особи на пропущення позовної давності  є безпідставним.
 
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У листопаді 2017 року  ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційної скаргою на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Вказує, що суди дійшли помилкового висновку про те, що особа, яка посвідчувала заповіт, не є родичем особи, на користь якої такий заповіт посвідчено. Так, ОСОБА_8 є дядьком ОСОБА_3 . При цьому скаржник посилається на визначення поняття «родичі», яке міститься в українському юридичному термінологічному словнику.
 
Також зазначає про відсутність у заповіті дати і місця народження заповідача, як підстави для визнання заповіту нікчемним.
 
У лютому 2018 року Кошланівська сільська рада Оратівського району Вінницької області подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки законодавство, чинне на час посвідчення заповіту ОСОБА_7 , не мало заборони на вчинення посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської рад народних депутатів нотаріальної дії, зокрема, посвідчення заповіту на користь племінника.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам законодавства щодо законності та обґрунтованості.
 
Судами встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , дочкою якого є  ОСОБА_1 
 
18 січня 2001 року ОСОБА_7 склав заповіт, згідно з яким у разі смерті він все своє майно заповів ОСОБА_3 . Заповіт посвідчено Загарією А. І. - секретарем Виконавчого комітету Кошланівської сільської Ради народних депутатів Оратівського району Вінницької області. Заповіт підписаний ОСОБА_7 у його присутності, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Заповіт зареєстровано в реєстрі за номером 6.
 
Судами також встановлено та не заперечується сторонами, що секретар Кошланівської сільської Ради народних депутатів Оратівського району Вінницької області Загарія А. І. є рідним братом ОСОБА_9 - матері ОСОБА_3 , тобто він є дядьком ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 є його племінником.
Нормативно-правове обґрунтування 
 
Відповідно до частин першої, другої статті 1235 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.
 
Згідно зі статтею 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсність іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.
 
Статтею 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути підписаний особисто заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України.
 
Стаття 203 ЦК України  визначає загальні вимоги чинності правочину.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та  шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин,  якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання  такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим  Кодексом,  нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
 
Статтею 1257 ЦК України визначено вичерпний перелік підстав визнання правочину недійсним, а саме: складання заповіту особою, яка не мала на це права; з порушення вимог щодо його оформлення та посвідчення; якщо при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
 
Згідно зі статтею 236 ЦК України моментом недійсності нікчемного правочину є момент його вчинення. 
 
Відповідно до статті 216 ЦК України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов`язані з його недійсністю. 
 
Заповіт від 18 січня 2001 року за реєстровим номером 6 посвідчений згідно з підпунктом 1 частини другої статті 37 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», чинного на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої у населених пунктах,  де  немає  нотаріусів,  посадові  особи виконавчих комітетів сільських,  селищних,  міських  Рад  народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій  цієї  статті, вчиняють також такі нотаріальні дії - посвідчують заповіти.
 
Відповідно до статті9 цього Закону нотаріус та посадова особа виконавчого комітету сільської, селищної, міської Рад народних депутатів, які вчиняють нотаріальні дії, не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім`я і від свого імені, на ім`я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім`я і від імені  працівників даної нотаріальної контори, працівників, що перебувають у трудових відносинах з приватним нотаріусом, або  працівників   даного виконавчого комітету. Посадові особи   виконавчих   комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів не вправі вчиняти нотаріальні дії також на ім`я і від імені  даного виконавчого комітету. У зазначених випадках нотаріальні  дії вчиняються в будь-якій іншій державній нотаріальній конторі, у приватного нотаріуса чи у виконавчому комітеті іншої сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Посадові особи, перелічені у статті 40 цього Закону, не вправі посвідчувати заповіти та доручення на своє ім`я і від свого імені, на ім`я і від імені свого чоловіка або своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер). Нотаріальні і прирівняні до них дії, вчинені з  порушенням встановлених цією статтею правил, є недійсними. 
 
Згідно з пунктом 15 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція), нотаріус не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім`я і від свого імені, на ім`я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, їх та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім`я і від імені працівників даної державної нотаріальної контори та працівників, що перебувають у трудових відносинах з приватним нотаріусом.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що законодавство, яке було чинним на час посвідчення заповіту, не містило прямої заборони на вчинення посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської Рад народних депутатів нотаріальні дії, зокрема посвідчення заповіту на користь племінника, оскільки в переліку родичів племінник відсутній.
 
Отже, правильним є висновок судів про те, що вчинення посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської Рад народних депутатів нотаріальної дії, зокрема посвідчення заповіту на користь племінника, який в переліку родичів відсутній, не є підставою для визнання заповіту нікчемним. При цьому перелік осіб, які мають право вчиняти нотаріальні дії на ім`я тих чи інших осіб, є вичерпним, що випливає безпосередньо зі змісту статті  Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», чинного на час виникнення спірних правовідносин.
 
Серед доводів заявника зазначено про відсутність в заповіті від 18 січня 2001 року дати і місця народження заповідача, що свідчить про порушення вимог закону щодо форми заповіту, а також про те, що оспорюваний заповіт складено не від імені заповідача, а іншої особи.
 
Суд касаційної інстанції зауважує, що відповідно до пункту Інструкції нотаріус посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 ЦК України і особисто подані ними нотаріусу. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб не допускається. Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі та підписаний особисто заповідачем (стаття 541 ЦК України). У заповіті зазначаються: дата і місце народження заповідача; місце і час укладення заповіту. Якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними в пункті 13 цієї Інструкції. Громадянин, на користь якого заповідається майно, не вправі підписувати його за заповідача.
 
Отже, в розумінні статті 203 ЦК України обставини, які б ставили під сумнів чинність правочину, відсутні. Та обставина, що у заповіті не зазначено дату і місце народження  ОСОБА_7 не є підставою для визнання правочину нікчемним. 
 
Основним доводом касаційної скарги є те, що особа, яка посвідчувала заповіт, є родичем особи, на користь якої такий заповіт посвідчено. Так, ОСОБА_8 є дядьком ОСОБА_3 . При цьому заявник посилається на визначення поняття «родичі», яке міститься в українському юридичному термінологічному словнику.
 
Колегія суддів вважає такий довід безпідставним, оскільки суд при ухваленні рішення керується законами та підзаконними актами, зміст яких підлягає буквальному, а не розширеному тлумаченню. Зміст статті 9 Закону України «Про нотаріат», пункт 15 Інструкції не передбачає розширеного тлумачення, перелік родичів, про які йдеться у вказаних нормах, є вичерпним, їх зміст не містить вказівки на інших осіб, що може бути виражено словами «та інші», «тощо» або іншими синонімічними виразами.
 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно застосував норми матеріального права, зокрема встановив, якими нормами регулюються правовідносини, що склались між сторонами. Помилок при застосуванні норм процесуального права судами допущено не було.
 
Інші аргументи касаційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права. 
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | І. Ю. Гулейков
| О. В. Ступак
| Г. І. Усик