ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року 
м. Київ

Справа №  925/1961/14 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючий - Огороднік К.М., Банасько О.О., Жуков С.В.,

за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,

за участю представника ДПІ у м. Черкасах - Юревич С.В. (дов. від 19.02.2019),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_2 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2019
та  ухвалу Господарського суду Черкаської області від 24.01.2019
у справі № 925/1961/14
за  заявою Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області,
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Паперова фабрика "Новий Київ"
про    визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст вимог заявника 
12.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Паперова фабрика "Новий Київ" (далі - Фабрика, боржник. банкрут) в особі ліквідатора Вихор Ю.С. та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено Договір про відступлення права вимоги (далі - Договір від 12.04.2018).
06.11.2018 в межах справи про банкрутство Фабрики ДПІ у м.Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області (далі - ДПІ у м.Черкасах) до Господарського суду Черкаської області було подано заяву про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги від 12.04.2018.
2. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 03.12.2014 було порушено провадження у справі про банкрутство Фабрики, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Вихор Ю.С. 
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 27.05.2015 було затверджено реєстр вимог кредиторів Фабрики із загальною сумою вимог 12657579,96 грн.
Постановою Господарського суду Черкаської області від 25.08.2015 було визнано Фабрику банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Вихор Ю.С. 
23.07.2015 у звіті на адресу Господарського суду Черкаської області розпорядник майна боржника, арбітражний керуючий Вихор Ю.С., зазначила про виявлення нею дебіторської заборгованості ОСОБА_3 на суму близько 22 млн.грн. та вжиття заходів до її повернення.
За результатами проведеного конкурсу, з метою визначення організатора аукціону з продажу майна боржника, переможцем було визначено Товарну біржу "Електронні торги України", в особі філії ТБ "Електронні торги України" у м. Чернігів (далі - організатор аукціону), з якою ліквідатором банкрута укладено договір від 24.09.2015 №24/09-15-ЧН/01 про проведення аукціону. Ухвалою суду від 12.11.2015 філія ТБ "Електронні торги України" у м. Чернігів визнана учасником справи про банкрутство.
У період з жовтня 2015 року по вересень 2017 року було проведено наступні аукціони: з продажу майна цілісного майнового комплексу на першому аукціоні за початковою вартістю 12657579,96 грн.; з продажу майна цілісного майнового комплексу на першому повторному аукціоні за початковою вартістю 10126063,97 грн.; з продажу майна цілісного майнового комплексу на другому повторному аукціоні за початковою вартістю 8100851,17 грн.; з продажу майна цілісного майнового комплексу на першому аукціоні за початковою вартістю 4136554,51 грн.; з продажу виробничого обладнання з виготовлення паперової маси в кількості 17 одиниць на першому аукціоні за початковою вартістю 673432,00 грн. та виробничого обладнання з виготовлення паперової маси в кількості 5 одиниць на першому аукціоні за початковою вартістю 123230,00 грн.; з продажу виробничого обладнання з виготовлення паперової маси в кількості 17 одиниць на першому повторному аукціоні без можливості зниження початкової вартості на тому ж аукціоні за початковою вартістю 673432,00 грн. та виробничого обладнання з виготовлення паперової маси в кількості 5 одиниць на першому повторному аукціоні за початковою вартістю 123230,00 грн.; з продажу виробничого обладнання з виготовлення паперової маси в кількості 17 одиниць на другому повторному аукціоні без можливості зниження початкової вартості на тому ж аукціоні за початковою вартістю 606088,80 грн. та виробничого обладнання з виготовлення паперової маси в кількості 5 одиниць на другому повторному аукціоні без можливості зниження початкової вартості на тому ж аукціоні за початковою вартістю 110907,00 грн.; з продажу виробничого обладнання з виготовлення паперової маси в кількості 17 одиниць на першому аукціоні без можливості зниження початкової вартості на тому ж аукціоні за початковою вартістю 673432 грн. та виробничого обладнання з виготовлення паперової маси в кількості 5 одиниць на першому аукціоні без можливості зниження початкової вартості на тому ж аукціоні за початковою вартістю 123230,00 грн.; з продажу виробничого обладнання з виготовлення паперової маси в кількості 17 одиниць на першому аукціоні без можливості зниження початкової вартості на тому ж аукціоні за початковою вартістю 538745,60 грн. та виробничого обладнання з виготовлення паперової маси в кількості 5 одиниць на першому аукціоні без можливості зниження початкової вартості на тому ж аукціоні за початковою вартістю 98584,00 грн.; аукціони було визнано такими, що не відбулись.
01.12.2016 на засіданні комітету кредиторів ліквідатором банкрута було повідомлено присутніх про виявлену дебіторську заборгованість, комітетом прийнято рішення: здійснити продаж права вимоги (а саме дебіторської заборгованості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), що належить Фабриці, шляхом проведення аукціону (електронних торгів); укласти договір про проведення аукціону з продажу права вимоги банкрута з ТзОВ "Електронні торги України"; провести аукціон з продажу права вимоги без пониження початкової вартості на тому ж аукціоні. Початковою вартістю права вимоги (заборгованості, що рахується за ОСОБА_4 ) вважати 649200,00 грн. Початковою вартістю права вимоги (заборгованості, що рахується за ОСОБА_3 ) вважати 21390510,00 грн. У разі, якщо аукціон не відбудеться, провести повторний аукціон зі зниженням початкової вартості права вимоги на 20% та з можливістю подальшого зниження початкової вартості на самому аукціоні, але не нижче, ніж до загальної вартості суми кредиторських вимог Фабрики, що становить 12657579,96 грн. 
12.12.2016 між боржником та ТзОВ "Електронні торги України" укладено договір №200527 про проведення аукціону. 
15.12.2016 ТзОВ "Електронні торги України" було надіслано оголошення про проведення 20.01.2017 електронних торгів, першого аукціону для розміщення на веб-сайті в порядку ст. 58 Закону про банкрутство з продажу права вимоги (дебіторської заборгованості ОСОБА_3 у сумі 21390510,00 грн., лот 220750, та дебіторської заборгованості ОСОБА_4 у сумі 649200,00 грн. без можливості зниження початкової вартості на тому ж аукціоні).
23.12.2016 згідно з повідомленням ТзОВ "Електронні торги України" аукціон було визнано таким, що не відбувся у зв`язку з відсутністю заявок на участь в електронних торгах (аукціоні). 
05.01.2017 ТзОВ "Електронні торги України" було надіслано оголошення про проведення 08.02.2017 першого повторного аукціону (електронних торгів) для розміщення на веб-сайті в порядку ст. 58 Закону про банкрутство з продажу права вимоги дебіторської заборгованості ОСОБА_3 у сумі 21390510,00 грн. з початковою вартістю 17112408,00 грн., лот №221517, та дебіторської заборгованості ОСОБА_4 у сумі 649200,00 грн. з початковою вартістю 519360,00 грн., лот №221518 - з можливістю зниження початкової вартості на тому ж аукціоні доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір.
17.01.2017 згідно з оголошенням ТзОВ "Електронні торги України" аукціон було визнано таким, що не відбувся у зв`язку з відсутністю заявок на участь в електронних торгах (аукціоні). 
13.02.2017 комітетом кредиторів боржника було прийнято рішення провести другий повторний аукціон з продажу права вимоги банкрута з пониженням початкової вартості права вимоги, визначеної на повторному аукціоні, на 20%, що становитиме 14105414,40 грн. та з можливістю подальшого зниження цієї вартості на тому ж аукціоні на 10%.
07.03.2017 ТзОВ "Електронні торги України" було надіслано оголошення про проведення 07.04.2017 другого повторного аукціону (електронних торгів) для розміщення на веб-сайті в порядку ст. 58 Закону про банкрутство з продажу права вимоги - дебіторської заборгованості ОСОБА_3 у сумі 21390510,00 грн. з початковою вартістю 13689926,40 грн., лот №228907, та дебіторської заборгованості ОСОБА_4 у сумі 649200,00 грн. з початковою вартістю 415488,00 грн., лот №228910 - з можливістю зниження початкової вартості на тому ж аукціоні доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір.
22.03.2017 згідно з повідомленням ТзОВ "Електронні торги України" аукціон було визнано таким, що не відбувся у зв`язку з відсутністю заявок на участь в електронних торгах (аукціоні).
31.07.2017 комітетом кредиторів боржника було прийнято рішення здійснити оцінку дебіторської заборгованості, що рахується за ОСОБА_3 та за ОСОБА_4 . Після проведення оцінки дебіторської заборгованості провести аукціон (електронні торги) ТзОВ "Електронні торги України", на якому початковою вартістю права вимоги вказаної заборгованості встановити оціночну вартість такої заборгованості, визначену експертною організацією. Аукціон провести без пониження початкової вартості права вимоги. 
10.08.2017 було виконано звіти ТзОВ "Експертна компанія "ІТЕО" про незалежну оцінку дебіторської заборгованості Фабрики, згідно з якими ринкова вартість дебіторської заборгованості ОСОБА_3 становить 213905,00 грн., ринкова вартість дебіторської заборгованості ОСОБА_4 становить 1,00 грн.
16.08.2017 ТзОВ "Електронні торги України" було надіслано оголошення про проведення 15.09.2017 першого аукціону (електронних торгів) для розміщення на веб-сайті в порядку ст. 58 Закону про банкрутство з продажу права вимоги (дебіторської заборгованості ОСОБА_3 у сумі 21390510,00 грн. та ОСОБА_4 у сумі 649200,00 грн.) за початковою вартістю 213906,00 грн., лот №276801 - без можливості зниження початкової вартості на тому ж аукціоні. 
23.08.2017 згідно з оголошенням ТзОВ "Електронні торги України" аукціон визнано таким, що не відбувся у зв`язку з відсутністю заявок на участь в електронних торгах (аукціоні).
12.09.2017 комітетом кредиторів боржника було прийнято рішення визначити порядок та умови проведення повторного аукціону з продажу дебіторської заборгованості ТзОВ "Електронні торги України", а саме: встановити початкову вартість права вимоги заборгованості, що рахується за ОСОБА_3 та за ОСОБА_4 , яка дорівнюватиме оціночній вартості, зниженій на 20%, що дорівнює 171124,80 грн. Аукціон провести з можливістю подальшого пониження початкової вартості на самому аукціоні на 20%, тобто до 136899,84 грн. У разі, якщо аукціон не відбудеться, умови проведення другого повторного аукціону визначити на наступних зборах комітету кредиторів. 
27.09.2017 ТзОВ "Електронні торги України" було надіслано оголошення про проведення 31.10.2017-15.11.2017 першого повторного аукціону (електронних торгів) для розміщення на веб-сайті в порядку ст. 58 Закону про банкрутство (дебіторської заборгованості ОСОБА_3 у сумі 21390510,00 грн. та ОСОБА_4 у сумі 649200,00 грн.) за початковою вартістю 171124,80 грн., лот 299413, з можливістю зниження початкової вартості на тому ж аукціоні доки не виявиться бажаючий укласти договір.
15.11.2017 протоколом №299413 про проведення аукціону переможцем торгів 31.10.2017- 15.11.2017 було визначено гр. ОСОБА_5 , яким було запропоновано 136900,80 грн. 
Після часткового перерахування коштів на рахунок Фабрики в сумі 66739,15 грн. (24.11.2017 та 15.12.2017) гр. ОСОБА_5 відмовився укладати з боржником договір про відступлення права вимоги та перераховувати повну суму коштів внаслідок чого вказана сума була повернена 07.03.2017. 
05.04.2018 зборами комітету кредиторів було прийнято рішення про продаж дебіторської заборгованості, що рахується за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у разі наявності бажаючих придбати таку заборгованість.
10.04.2018 було складено звіт ТзОВ "Експертна компанія "ІТЕО" про незалежну оцінку дебіторської заборгованості Фабрики, згідно з якою ринкова вартість дебіторської заборгованості за договором позики від 26.12.2011 №2612 на суму 21390050,00 грн. становить 1,00 грн. у зв`язку зі спливом строку позовної давності.
10.04.2018 арбітражним керуючим Вихор Ю.С. було отримано заяву ОСОБА_2 про намір придбати дебіторську заборгованість ОСОБА_3 у сумі 21390510,00 грн. та ОСОБА_4 у сумі 649200,00 грн. шляхом укладення договору про відступлення права вимоги. 
10.04.2018 комітетом кредиторів боржника було прийнято рішення про безпосередній продаж вищевказаної дебіторської заборгованості ОСОБА_2 зв`язку з відсутністю інших бажаючих.
12.04.2018 між Фабрикою в особі ліквідатора Вихор Ю.С. та ОСОБА_2 було укладено Договір про відступлення права вимоги, за яким Фабрика (первісний кредитор) відступає ОСОБА_2 (новому кредитору) право вимоги Фабрики боргу до ОСОБА_3 у сумі 21390510,00 грн., що виник за договором позики від 26.12.2011 №2612, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_3 , та право вимоги боргу до ОСОБА_4 у сумі 649200,00 грн., що виник за договорами позики від 21.02.2011 №210211, від 14.06.2011 №140611, від 15.06.2011 №150611, від 29.06.2011 №290611, укладеними між первісним кредитором та ОСОБА_4 , а новий кредитор приймає право вимоги Фабрики відповідно у сумі 21390510,00 грн. та 649200,00 грн.
Згідно з п. 1.2, п. 1.4 договору право вимоги первісного кредитора переходить до нового кредитора з моменту складання та підписання сторонами акту приймання-передачі права вимоги за цим договором; відступлення права вимоги здійснюється на платних умовах. Вартість відступлення права вимоги становить 970,00 грн. Грошові кошти перераховуються на рахунок первісного кредитора протягом трьох днів з моменту підписання цього договору.
12.04.2018 відповідно до вказаного договору сторонами було складено акт приймання-передачі права вимоги. 
3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 24.01.2019 по справі №925/1961/14, зокрема, заяву ДПІ у м.Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області від 06.11.2018 задоволено повністю; визнано недійсним Договір про відступлення права вимоги від 12.04.2018, укладений між Фабрикою в особі ліквідатора Вихор Ю.С. та ОСОБА_2.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Фабрики документи, передані за актом приймання-передачі права вимоги від 12.04.2018 до Договору про відступлення права вимоги від 12.04.2018; ухвалено видати наказ; визнано ОСОБА_2 поточним кредитором Фабрики на суму 970 грн., вимоги якого підлягають погашенню у четверту чергу; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДПІ у м.Черкасах ГУ Міндоходів у Черкаській області 1762 грн. судового збору; ухвалено видати наказ; визнано ДПІ у м.Черкасах ГУ Міндоходів у Черкаській області поточним кредитором Фабрики на суму 1762 грн., вимоги якого підлягають погашенню у четверту чергу.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 ку справі № 925/1961/14 ухвалу Господарського суду Черкаської області від 24.01.2019 залишено без змін.
Судові рішення обґрунтовані тим, що:
- судами встановлено обізнаність арбітражного керуючого Вихор Ю.С. до початку реалізації майна  боржника щодо наявності дебіторської заборгованості ОСОБА_3 перед боржником на суму близько 22 млн. грн., що підтверджується актом приймання-передачі документів від 09.09.2015 та листом начальнику СУФР ГУ ДФС У Черкаській області від 19.06.2015;
- в порушення ч. 1 ст. 52 Закону про банкрутство, ч. 1 ст. 1014 ЦК України та п. 3.1 і п. 3.2 договорів про проведення аукціону від 24.09.2015 і від 12.12.2016 усі аукціони було проведено без укладення додаткових договорів між ліквідатором банкрута та організатором аукціону (тобто без вказівок комісіонера). Доказів на підтвердження таких обставин, які дають право організатору аукціону відступити від вказівок комітента, якщо цього вимагають інтереси комітента і комісіонер не міг попередньо запитати комітента або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит, в матеріалах справи не має; 
- в порушення ч. 8 ст. 26 Закону про банкрутство комітетом кредиторів не було прийнято рішення про визначення складу майна, яке підлягає продажу частинами (а ліквідатором банкрута розпочато продаж без такого рішення), а саме не визначено складу лотів, які підлягають продажу: рішення комітету кредиторів від 21.12.2015 (протокол № 7), рішення комітету кредиторів від 01.12.2016 (протокол № 13), на які посилається ліквідатор банкрута, не містять визначення складу лотів;
- дебіторська заборгованість ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не відноситься до основних засобів. Вона відноситься до оборотних активів і могла бути продана лише відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 44 Закону про банкрутство, тобто після проведення усіх аукціонів, проведення яких передбачено Законом про банкрутство, а саме після проведення другого повторного аукціону, що мав бути призначений після повторного аукціону, який відбувся 15.11.2017, але мав бути визнаний таким, що не відбувся у зв`язку з несплатою коштів ОСОБА_5 Дебіторська заборгованість була продана ліквідатором банкрута безпосередньо фізичній особі ОСОБА_2 з порушеннями: оскільки не є основним засобом, а тому на неї не поширюється право реалізації за ціною до 1000 гривень; вона продана до завершення другого кола аукціонів (продано після першого повторного аукціону без проведення другого повторного аукціону); продана не за ціною останніх торгів (ціною останніх торгів є ціна 171124,80 грн.);. 
- відповідно до ч. 8 ст. 59 Закону про банкрутство, якщо продажу підлягає майнове право, право вимоги, то в оголошенні оприлюднюються копії всіх документів, необхідних для визначення змісту права. У порушення вказаної норми усі необхідні документи в оголошеннях відсутні. Документи, необхідні для визначення змісту права вказані у ст. 517 ЦК України. З усіх наявних на веб-сайтах Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції України оголошень про продаж майна (дебіторської заборгованості) боржника, у порушення вищевказаної норми, копії документів про право вимоги в них відсутні. Так, відсутні конкретні договори про право вимоги (договори позики), а отже претендент на участь у конкурсі не може визначити, наприклад, строк виконання зобов`язання (і у зв`язку з цим закінчення строку позовної давності), суму зобов`язання (і у зв`язку з цим необхідність сплати судового збору для її стягнення у судовому порядку); відсутні копії первинних бухгалтерських документів про передачу грошей (наявність і якість яких важливі для підтвердження права вимоги), відсутні відомості про наявність судових рішень по стягненню заборгованості за кожним конкретним договором, тощо;
- в порушення ст.ст. 71, 72 і 73 Закону про банкрутство ліквідатором банкрута не було надіслано переможцеві торгів ( ОСОБА_5 ) пропозицію про укладення договору купівлі-продажу разом з його проектом. У зв`язку з цим ОСОБА_5 протягом п`яти днів не підписав його та не перерахував кошти. ОСОБА_5 не перерахував кошти у розмірі більше 50% ціни продажу майна. Загалом було перераховано протягом місяця 66739,15 грн., які повернуто через три місяці, що також стало однією з причин не проведення в установленому порядку другого повторного аукціону;
- оголошення про результати аукціону з продажу майна 30.10.2018- 15.11.2018 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в установлений законом триденний строк не було опубліковано, як і не опубліковано взагалі, що є порушенням ч. 5 ст. 5 та ч. 7 ст. 69 Закону про банкрутство.
- в порушення абз. 15 ч. 2 ст. 41, ч. 3 ст. 98 Закону про банкрутство ліквідатором банкрута неодноразово порушувався порядок проведення аукціонів зокрема: проведено два перших аукціони з продажу цілісного майнового комплексу за різною ціною - оголошення від 05.10.2015 і від 25.01.2016, в той час як перший аукціон з продажу цілісного майнового комплексу здійснюється за сукупністю вимог кредиторів (ч. 1 ст. 43); розпочато продаж майна двома лотами без визначення складу лотів рішенням комітету кредиторів - оголошення від 02.03.2016 (ч. 8 ст. 26); проведено три перших аукціони з продажу майна двома лотами за однією ціною - оголошення від 02.03.2016, від 10.05.2016 і від 06.06.2016 (ст.ст. 65, 66); договорами з організатором аукціону не передбачено можливості проведення повторного і другого повторного аукціонів без можливості зниження початкової вартості на тому ж аукціоні, однак такі аукціони проводились - оголошення від 30.03.2016, від 19.04.2016, від 16.08.2017 (ст. 66); проведено перший повторний аукціон з можливістю зниження початкової вартості на тому ж аукціоні доки не виявиться бажаючий укласти договір - оголошення від 27.09.2017, в той час як закон допускає зниження на такому аукціоні лише до 50% початкової вартості (ч. 2 ст. 66).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи
В касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 24.01.2019, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ДПІ у м. Черкаси ГУ ДФС у Черкаській області про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 12.04.2018. 
В обґрунтування посилається на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що оскаржувані постанова та ухвала в частині визнання недійним договору про відступлення права вимоги є незаконними та необґрунтованими, судами невірно установлені обставини, які мають значення для справи, суди необ`єктивно дослідили і оцінили наявні в матеріалах справи докази.
Скаржник зазначає, що:
- дебіторська заборгованість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є малоцінним необоротним активом, вартість якого є недостатньою для проведення аукціону;
- порядок та умови проведення аукціонів були узгоджені з членами комітету кредиторів, ними не оскаржувались та не визнавались недійсними; 
- місцевий господарський суд на власний розсуд доповнив підстави визнання договору про відступлення права вимоги; порушив принцип диспозитивності; порушив п. 5 ст. 236 ГПК України, п.п. 8-10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»; а суд апеляційної інстанції зазначені порушення не усунув;
- заявником не доведено, що в результаті укладення Договору від 12.04.2018 відбулось порушення його прав та законних інтересів;
- суди не врахували Висновку науково-правової експертизи № 31/05-19-ПР від 31.05.2019.
Зі змісту касаційної скарги вбачається незгода скаржника з оскаржуваними судовими рішення лише в частині визнання недійним Договору від 12.04.2018.
У відзиві на касаційну скаргу ліквідатор боржника арбітражний керуючий Вихор Ю.С. зазначає, що постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2019, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Черкаської області від 24.01.2019, прийнято з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, тому судові рішення підлягають скасуванню в повному обсязі.
ДПІ у м. Черкасах подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 в повному обсязі.
Відзив мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій правомірно визнали недійсним Договір від 12.04.2018.
Касаційне оскарження, розгляд клопотань

В судовому засіданні 14.08.2019, 28.08.2019 оголошувались перерви.

Стверджуючи, що предметом спору в оскаржуваній ухвалі є Договір від 12.04.2018, ціна договору складає 970 грн., що не перевищує 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, ДПІ у м.Черкасах стверджувала, що такий спір є малозначним та не підлягає касаційному оскарженню, просила повернути касаційну скаргу без розгляду.  
У зв`язку із цим, суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що предметом касаційного оскарження є немайнова вимога, що виключає можливість твердження про її малозначність, тому в задоволені вказаного клопотання необхідно відмовити.

Ліквідатором боржника заявлене клопотання про залучення до участі у справі експерта з питань права та отримання пояснень з питань проведення експертизи.
Касаційним господарським судом відмовлено в задоволені вказаного клопотання з огляду на приписи ст. 300 ГПК України. 
ОСОБА_2 подав клопотання про передачу справи № 925/1961/14 за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 24.01.2019 на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.
Зазначає, що у разі якщо колегія під час прийняття рішення за його касаційною скаргою вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених постановах Верховного Суду щодо необхідності надання відповідної оцінки наявності порушеного права чи інтересу заявника на момент звернення до господарського суду з відповідним позовом, наявні підстави для задоволення вказаного клопотання, принципу безсумнівної повното дій ліквідатора. 
Підстави для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду визначені ст. 302 ГПК України.
Клопотання скаржника про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає, оскільки обставини, зазначені у клопотанні, не є підставами передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду в розумінні ст.302 ГПК України.
При цьому, скаржник не обґрунтував наявність передбачених процесуальним законом підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а, розглядаючи цю справу, Суд таких підстав не вбачає. Відтак, зазначене клопотання задоволенню не підлягає. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі ст. 300 ГПК України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
При цьому суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
За таких обставин суд вважає за необхідне проаналізувати застосування норм матеріального та процесуального права у тій частині, яка істотним чином впливає на вирішення спору.
Як вбачається з поданої ДПІ у м. Черкасах заяви, правовою підставою подання заяви стало твердження про те, що при укладенні оспорюваного Договору від 12.04.2018 не було дотримано визначеного Законом про банкрутство порядку реалізації майна, отже, право вимоги не можна вважати майном, не проданим на аукціоні, що в свою чергу виключає можливість укладення оспорюваного Договору, тому Договір від 12.04.2018 суперечить вимогам ст. 203 ЦК України і має бути визнаний недійсним з цих підстав, передбачених ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). 
Відповідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Разом з тим, у ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство, визначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом; скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника.
У ч. 1 ст. 42 наведеного Закону передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, крім грошових коштів, що знаходяться на банківському рахунку умовного зберігання (ескроу) банкрута, об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, у комунальну власність відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.
У ч.ч. 1, 2 ст. 44 Закону про банкрутство передбачено, що після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута такими способами: проведення аукціону; продаж безпосередньо юридичній або фізичній особі. Вибір способів продажу активів здійснюється ліквідатором з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною. Ліквідатор організовує проведення аукціону з продажу активів банкрута з урахуванням вимог цього Закону. На аукціоні можуть продаватися: основні засоби (нерухомість, незавершене будівництво, транспортні засоби, будівельні матеріали тощо); відокремлений структурний підрозділ банкрута як частина цілісного майнового комплексу; необоротні активи банкрута; дебіторська заборгованість на умовах договору про відступлення права вимоги банкрута. Ліквідатор має право самостійно проводити торги на аукціоні відповідно до законодавства або залучити на підставі договору організатора аукціону - юридичну особу, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги. Організатор аукціону не може бути заінтересованою особою стосовно кредитора чи боржника.
Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 44 Закону про банкрутство ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу; у разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами. Ліквідатор може здійснювати безпосередній продаж таких активів: основних засобів, балансова залишкова вартість яких не перевищує одну тисячу гривень, а також інших необоротних матеріальних активів, господарських матеріалів, малоцінних та швидкозношуваних предметів, обсяги або вартість яких є недостатніми для проведення аукціону. Ці матеріальні активи реалізуються безпосередньо ліквідатором або на комісійних умовах через організацію роздрібної торгівлі; не проданих на аукціоні. У цьому випадку безпосередній продаж може здійснюватися за ціною останніх торгів на аукціоні.
Отже, з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України. 
Суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір в частині визнання Договору від 12.04.2018 недійсним, виходили з порушення ліквідатором боржника порядку продажу майна банкрута, передбачених Законом про банкрутство. Аналіз цього питання судом касаційної інстанції виходив би за межі повноважень суду касаційної інстанції, встановлених ст. 300 ГПК України.
З огляду на вищевикладене, за наявності встановлених судами попередніх інстанції порушень, з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи в частині вимог про визнання недійснм Договору від 12.04.2018 були встановлені судами попередніх інстанцій на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень в частині задоволення заяви ДПІ у м. Черкасах про визнання недійсним Договору від 12.04.2018.
Доводи касаційної скарги даного висновку не спростовують.
Доводи скаржника про те, що ДПІ у м. Черкасах не доведено, що в результаті укладення Договору від 12.04.2018 відбулось порушення прав та законних інтересів заявника, касаційним господарським судом до уваги не беруться, оскільки, укладення оспорюваного договору із порушеннями продажу майна банкрута передбаченого Законом про банкрутство, прямо порушує цивільне право кредитора (заявника) на задоволення вимог, а також його майнові інтереси.  
Також, необхідно зазначити, що одним із принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, який відповідно до ст. 14 ГПК України полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями ст. 77 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Суд касаційної інстанції зауважує, що на цій стадії провадження у справі про банкрутство принципи змагальності та диспозитивності проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.
Також, слід зазначити, що у справах про банкрутство вирішення спору стосується, крім самого боржника, великого кола осіб - кредиторів боржника, то, на переконання судової колегії, крім принципу змагальності сторін та диспозитивності, суди повинні керуватися і принципом об`єктивної істини, який полягає в обов`язку суду з`ясувати усі дійсні обставини, пов`язані із спірними правовідносинами, і на їх основі вирішити питання про обсяг вимог заявника до боржника.
Наведеним спростовуються доводи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій порушили принцип диспозитивності.
Зазначаючи про неправильне застосування і порушення попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, скаржник фактично вдається до розгляду питань, пов`язаних із встановленням обставин справи та оцінкою доказів у ній, - тобто питань, що перебувають поза визначеними ст. 300 ГПК України межами розгляду справи в касаційній інстанції, яка не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.       
При цьому скаржником не обґрунтовано наявності підстав (підстави) для скасування судових рішень в оскаржуваній частині та прийняття новогог судового рішення про відмову в задоволені заяви, зокрема, недослідження цими судами зібраних у справі доказів або встановлення судом обставин, які мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Саме по собі відхилення судом доказів скаржника, з урахуванням обставин конкретної справи, не є тотожним недослідженню таких доказів у розумінні ч. 3 ст. 310 ГПК України. 
Відповідно до ст. 216 ЦК України кожна із сторін недійсного правочину зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. 
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 №9 реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. 
Оскільки ОСОБА_2 на виконання Договору від 12.04.2018 отримав документи, суди попередніх інстанцій, задовольняючи заяву ДПІ у м. Черкасах, підставно дійшли висновку, що вони підлягають поверненню боржнику. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
У даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій в частині висновків про необхідність задовлення заяви ДПІ у м.Черкасах. 
Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», у редакції, чинній на час розгляду справи, визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 є інвалідом II групи, посвідчення безтермінове. 
Разом із тим, вказуючи про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ДПІ у м.Черкасах позивача 1762,00 грн. судового збору, місцевий господарський суд не врахував, що заявник є інвалідом ІІ групи і є звільненим від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Таким чином, оскаржувані  судові  акти підлягають скасуванню у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ДПІ у м.Черкасах 1762 грн. судового збору, а касаційна скарга в цій частині підлягає задоволенню. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що ухвала та постанова у справі в частині задоволення заяви ДПІ у м. Черкасах, визнання недійсним Договору від 12.04.2018, стягнення з ОСОБА_2 на користь Фабрики документів, переданих за актом приймання-передачі права вимоги від 12.04.2018 до Договору від 12.04.2018 прийняті з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, із дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 3 ч. 1 308 ГПК України, касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а Постанова Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 24.01.2019 у справі №925/1961/14 скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору, та залишенню без змін в частині задоволення заяви ДПІ у м.Черкасах про визнання недійсним Договору від 12.04.2019.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -
П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 та  ухвалу Господарського суду Черкаської області від 24.01.2019 у справі №925/1961/14 скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2  судового збору.

3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 та  ухвалу Господарського суду Черкаської області від 24.01.2019  у справі №925/1961/14  в частині задоволення заяви Державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 12.04.2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий, суддя                                                                                 Огороднік К.М.

Судді                                                                                                            Банасько О.О. 

                                                                                                                     Жуков С.В.