Постанова
Іменем України 
 
25 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 318/2249/16-ц
провадження № 61-45595св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - фізична особа - підприємець ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 23 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Маловічко С. В., Кримської О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП  ОСОБА_3 ) про розірвання договору надання послуг.
 
Вимоги заяви мотивовано тим, що 30 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг, за умовами якого останній зобов`язався протягом місяця з дня укладення договору виконати такі будівельні роботи: заливку басейну, опалубку, металеву обв`язку; вимощення із тротуарної плитки, суміші клею і гідроізоляції.
16 червня 2016 року позивачі письмово звернулися до ФОП ОСОБА_3 із вимогою виконати всі обумовлені договором роботи, проте поштове відправлення не було вручено адресату і повернулося на поштове відділення.
19 серпня 2016 року експерт з технічного обстеження будівель і споруд Запорізької торгово-промислової палати провів технічне обстеження споруди басейну та встановив невідповідність несучих та огороджуючих конструкцій споруди вимогам надійності та експлуатації.
 
У період з 02 до 16 квітня 2016 року позивачі сплатили ФОП ОСОБА_3 49 317 грн та надали кошти для закупівлі матеріалів на суму 40 997 грн 90 коп.
 
Ураховуючи викладене, позивачі просили суд визнати недійсним та розірвати договір про надання послуг з моменту його укладення, внаслідок прострочення виконання замовлення на 145 днів; стягнути з ФОП  ОСОБА_3 пеню у розмірі 3 % вартості роботи (послуги) у розмірі 214 528 грн 95 коп., повернути оплату за договором у розмірі 49 317 грн, вартість будівельних матеріалів у розмірі 40 997 грн 90 коп., відшкодувати моральну шкоду у розмірі 30 000 грн, витрати за проведення технічного обстеження стану будівлі басейну та технічного висновку у розмірі 2 450 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 3 250 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року у складі судді Васильченка В. В. позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано недійсним та розірвано договір про надання послуг від 30 березня 2016 року, укладений між  ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 
Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти, сплачені за договором про надання послуг, у розмірі 49 317 грн, пеню у розмірі 214 528 грн 95 коп., кошти за закупівлю матеріалів для виконання робіт у розмірі 40 997 грн 90 коп., кошти за проведення технічного обстеження стану будівлі басейну та технічного висновку у розмірі 2 450 грн, моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_3  на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2  витрати на правову допомогу у розмірі 3 250 грн.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що позивачі як замовники послуг, які надавалися ФОП ОСОБА_3 , здійснили оплату послуг на суму 49 317 грн та надали кошти на придбання будівельних матеріалів у розмірі 40 997 грн 90 коп. За висновком експерта, збудований ФОП ОСОБА_3 басейн непридатний до експлуатації, що є підставою для визнання договору недійсним, його розірвання та стягнення з виконавця сплачених позивачами грошових коштів, пені за порушення строків виконання договору за 145 днів у розмірі 3 % від сплачених коштів, відшкодування моральної шкоди і судових витрат.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 23 серпня 2018 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 задоволено, заочне рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року скасовано, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без задоволення.
 
Суд апеляційної інстанції постановив, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов помилкового висновку про те, що укладений між сторонами договір є договором про надання послуг, оскільки це є договір підряду.
Захищаючи порушене право позивачів у обраний ними спосіб і стягуючи з виконавця робіт грошові кошти, сплачені замовниками на виконання договору підряду, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що умовами укладеного між сторонами договору, статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів», статтями 858, 872 ЦК України не передбачено повернення виконавцем робіт коштів, отриманих за договором, у випадку неякісного виконання робіт підрядником. 
Суд першої інстанції також не звернув увагу на те, що у технічному висновку експерта за наслідками обстеження технічного стану будівлі басейну не зазначено, в чому полягає невідповідність несучих та огороджуючих конструкцій збудованого відповідачем басейну будівельним нормам і правилам. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Апеляційного суду Запорізької області від 23 серпня 2018 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції не відповідає критеріям законності та обґрунтованості. Суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку, що укладений між сторонами договір є договором підряду, оскільки судом першої інстанції було правильно встановлено, що спірний договір є договором про надання послуг.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу від ФОП ОСОБА_3 не надходив.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 23 серпня 2018 року і витребувано із Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області цивільну справу № 318/2249/16-ц.
 
У січні 2019 року цивільна справа № 318/2249/16-ц надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про розірвання договору надання послуг призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Суди встановили, що 30 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг, за умовами якого замовник ОСОБА_2 доручає виконавцю ФОП ОСОБА_3 організувати такі послуги: заливку басейну, опалубку, металеву обв`язку; вимощення із тротуарної плитки, суміші клею і гідроізоляції.
 
Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 договору замовник доручає виконавцю придбати і доставити до місця надання послуг комплектуючі матеріали і обладнання. Замовник зобов`язаний прийняти і оплатити використані матеріали, відшкодувати витрати на придбання матеріалів, обладнання і комплектуючих, що були використані при організації роботи.
 
Згідно із пунктом 2.2 договору строк послуг 1 місяць з моменту внесення передоплати.
 
Вартість послуг, що організовуються виконавцем, становить 50 000 грн. Замовник зобов`язаний здійснити оплату готівкою: 70 % передплати після підписання договору, 30 % не пізніше дати надання послуг. Замовник зобов`язаний оплатити послуги і відшкодувати виконавцю понесені витрати на придбання матеріалів, обладнання (пункт 3 договору).
 
Пунктами 4.1.1, 4.2 договору передбачено, що замовник зобов`язаний надати виконавцю всю документацію на об`єкт (технічний паспорт, погодження, сертифікати, дозволи), надати об`єкт надання послуг, доступ до нього, узгодити з виконавцем порядок і час надання послуг, перелік матеріалів, здійснити оплату виконаних послуг.
Виконавець зобов`язаний організувати надання послуг в обумовлені строки, придбати і доставити до місця виконання робіт матеріали і інструменти, необхідні для надання послуг.
 
Відповідно до пункту 5.3 договору у випадку неякісного надання послуг, не пов`язаного з якістю матеріалів і обладнання, виконавець зобов`язаний усунути порушення за власний рахунок. 
 
Відповідно до технічного висновку Запорізької торгово-промислової палати від 19 серпня 2016 року № ОС-34 за результатами обстеження технічного стану будівлі басейну, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено невідповідність їх несучих та огороджуючих конструкцій вимогам надійності і експлуатації, що передбачені до будівель та споруд, і можливість подальшої їх безпечної експлуатації. Несучі та огороджуючи конструкції (стіни, поли) знаходяться у 3 (третьому) незадовільному (непрацездатному) технічному стані. Для подальшої безпечної експлуатації необхідні заходи щодо відновлення експлуатаційної придатності.
 
Позиція Верховного Суду
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Статтею 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права
 
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Аналізуючи підстави звернення до суду з указаним позовом, характер правовідносин, що виникли між сторонами, норми матеріального права, які їх регулюють, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оспорюваний правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
 
Разом з цим, перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у позові у повному обсязі.
 
У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Положеннями частин першої та третьої статті 857 ЦК України підтверджено обов`язок підрядника виконати роботу відповідно до умов договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимог, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
 
Згідно із частинами першою та третьою статті 858 ЦК України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; пропорційного зменшення ціни роботи; відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.
 
Аналогічні положення містяться і в частинах першій-п`ятій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою, зокрема, передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.
Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.
У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.
За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років.
У разі коли виконавець не може виконати роботу згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи, якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
 
Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
 
Щодо вимоги про визнання договору недійсним
 
Право особи звернутися до суду із позовом про визнання недійсним правочину як один із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачене пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України.
 
Правові підстави недійсності правочину визначені положеннями статті 215  ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
 
Позивачі не заперечували факт укладення оспорюваного правочину з ФОП ОСОБА_3, з яким дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, положеннями статті 215 ЦК України позов не обґрунтовували; позовна заява відповідних доводів не містить.
 
З огляду на викладене, вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про надання послуг від 30 березня 2016 року є безпідставними.
 
Щодо вимоги про розірвання договору про надання послуг
 
Підстави для зміни або розірвання договору визначені положеннями статті 651  ЦК України, відповідно до яких зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
 
Під час розгляду справи судами встановлено та не спростовано відповідачем, що виконання будівельних робіт, які є предметом оспорюваного договору, ФОП ОСОБА_3 належним чином не виконані.
 
Відповідно до частини другої статті 852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
 
З огляду на викладене та з урахуванням положень частини другої статті 651, частини другої статті 851 ЦК України, вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання договору про надання послуг від 30 березня 2016 року підлягають задоволенню.
 
Щодо вимоги про стягнення пені
 
Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
 
Правові наслідки зміни або розірвання договору визначені у статті 653 ЦК України, відповідно до частини п`ятої якої у випадку, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
 
Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
 
Встановивши наявність підстав для розірвання договору у зв`язку із його невиконанням, вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення пені підлягають задоволенню.
 
Згідно з матеріалами справи кількість прострочених днів за договором про надання послуг становить 145 (з дати закінчення роботи (30 квітня 2016 року) до дати звернення до суду з цим позовом (23 вересня 2016 року)), позивачами сплачено відповідачугрошові кошти за виконання робіт у розмірі 49 317 грн. Враховуючи викладене, розмір пені становить 214 528 грн 95 коп. (49 317 х 3% х 145).
 
Щодо вимог про повернення грошових коштів за послуги та матеріали
 
У пункті 5.3 договору від 30 березня 2016 року сторонами визначено, що у випадку неякісного виконання послуг, що не пов`язані з якістю матеріалів та обладнання, виконавець зобов`язаний усунути порушення за власний рахунок.
 
Умовами договору від 30 березня 2016 року не передбачено відповідальність підрядника у вигляді повернення замовнику грошових коштів за несвоєчасне чи неналежне виконання роботи. Тому вирішуючи спір у цій частині колегія суддів керується положеннями частини четвертої статті 653 ЦК України, якими встановлено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Таким чином, вимоги вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про повернення грошових коштів за послуги, сплачені на виконання договору про надання послуг від 30 березня 2016 року, та за матеріали, задоволенню не підлягають.
 
Разом з цим колегія суддів звертає увагу позивачів на тому, що вони не позбавлені права звернутись до суду з позовом до ФОП  ОСОБА_3 про зобов`язання останнього усунути порушення за власний рахунок.
 
Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди
 
Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
 
Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, позивачі зазначають про настання для них негативних наслідків унаслідок невиконання відповідачем договору, зокрема, порушення звичайного способу життя та здійснення додаткових зусиль для його організації.
 
Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо виконання відповідачем будівельних послуг.
 
Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
 
Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.
 
Наявність указаних вище обставин під час розгляду справи позивачами не доведено, а тому вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.
 
Щодо вимоги про стягнення витрат за проведення технічного обстеження та технічного висновку 
 
Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України.
 
Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 
 
Пунктом першим та другим статті 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
 
Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.
 
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
 
Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від  30 травня 2018 року у справі № 583/2565/15-ц (провадження 
№ 61-8961св18).
 
Визначені у позові витрати на проведення технічного обстеження стану будівлі басейну та технічного висновку є такими витратами, оскільки вони є необхідними для відновлення порушеного права та перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
 
Згідно з матеріалами справи розмір цих витрат становить 2 450 грн.
 
Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу 
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На виконання договорів про надання правової допомоги від 07 липня 2016 року, укладених між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та адвокатом Шовкоплясом Ю. В., ОСОБА_1 сплатила останньому 3 250 грн, що підтверджується квитанцією б/н від 19 вересня 2016 року.
 
З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 3 250 грн.
 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Оскільки оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам законності й обґрунтованості, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а встановлення додаткових обставин, а також дослідження та оцінка доказів у справі не потребується, то колегія суддів, враховуючи вимоги частини третьої статті 400 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити нове рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на підставі статті 412 ЦПК України.
 
Відповідно до частини першої статті 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 23 серпня 2018 року та заочне рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року скасувати, ухвалити в справі нове судове рішення. 
 
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору про надання послуг задовольнити частково.
 
Договір про надання послуг від 30 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 , розірвати.
 
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3  на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 пеню у розмірі 3 % вартості роботи (послуги) у розмірі 214 528 грн 95 коп.
 
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3  на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрати за проведення технічного обстеження стану будівлі басейну та технічного висновку у розмірі 2 450 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 3 250 грн.
 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                 І. А. Воробйова 

                                                                                                            Г. В. Кривцова

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк