Постанова
Іменем  України
 
11 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 527/2137/16-ц
провадження № 61-34446св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Кузнєцова В. О., 
суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач за первинним позовом (відповідач за зустрічним позовом) – акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач за первинним позовом (позивач за зустрічним позовом) – ОСОБА_1 ,
треті особи за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Глобинської районної державної адміністрації,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року у складі колегії суддів:               Чумак О. В., Дряниці Ю. В., Бондаревської С. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У жовтні 2016 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»  (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до              ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовано тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором б/н від 17 січня  2011 року станом на 30 вересня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 15 227 грн 19 коп., з якої: 322 грн 01 коп. – заборгованість за кредитом, 10 303 грн 89 коп. – заборгованість за процентами, 3400 грн – заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи – 500 грн фіксована частина та 701 грн 30 коп. – процентна складова, у зв`язку із чим банк звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути вказану заборгованість з відповідача.
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що вказаний кредитний договір він уклав з банком  у неповнолітньому віці так без згоди батьків.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 13 березня 2017 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір від 17 січня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» на підставі заяви від 17 січня 2011 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Відмовляючи у задоволенні первинного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що укладення банком кредитного договору з неповнолітнім  ОСОБА_1 , який не мав повної цивільної дієздатності, не відповідає вимогам частини другої статті 203 ЦК України.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 13 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 322 грн 01 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 10 303 грн 89 коп., штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн. У задоволені іншої частини позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, частково задовольняючи позов банку і відмовляючи у задоволенні позову  ОСОБА_1 , виходив з того, що укладений між неповнолітнім ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» кредитний договір б/н від 17 січня 2011 року був схвалений батьками відповідача та в подальшому переукладений ОСОБА_1 . Крім того, згідно наданого позивачем розрахунку, відповідач неодноразово в період з 12 березня 2013 року по           28 березня 2014 року отримував кредитні кошти та здійснював погашення заборгованості за кредитом, що свідчить про визнання ним цього кредитного договору.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що заява від 16 листопада 2016 року про відкладення розгляду справи, на яку посилається суд апеляційної інстанції, була написана не його матір`ю, оскільки він не був учасником АТО, на реабілітації в м. Рівне не перебував, що підтверджується листом Глобинського районного військового комісаріату від 03 жовтня 2017 року №6/1999. Також апеляційний суд порушив вимоги частини другої статті 303 ЦПК України, оскільки дослідив нові докази, подані позивачем, які не досліджувалися місцевим судом і неподання яких не було зумовлено жодними поважними причинами. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що у нього були власні доходи та він не знаходився на утриманні батьків.
 
Короткий зміст вимог заперечень на касаційну скаргу та узагальнення їх доводів
 
У листопаді 2017 року до суду касаційної інстанції надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких АТ КБ «ПриватБанк» просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду – без змін, посилаючись на те, що відкриття карткового рахунку та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг як з боку банку, так і з боку відповідача, не є порушенням норм чинного законодавства. Кредитний договір від 17 січня 2011 року є схваленим батьками відповідача, оскільки останні після отримання позовної заяви банку про стягнення заборгованості з їх сина, протягом одного місяця не заявили претензій до банку, а зустрічний позов – не є претензією, крім того був поданий поза межами строку, зазначеного в частині першій статті 221 ЦК України.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 527/2137/16-ц з Глобинського районного суду Полтавської області. Зупинено виконання рішення апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 322 грн 01 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 10 303 грн 89 коп., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від                      19 серпня 2019 року справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до       ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Глобинської районної державної адміністрації, про визнання кредитного договору недійсним, призначено до розгляду.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами установлено, що 17 січня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н, за яким останній отримав кредит в розмірі 400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Договір укладено шляхом написання заяви, яка разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 договір про надання банківських послуг.
Звертаючись до суду з цим позовом, банк посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором б/н від 17 січня 2011 року, внаслідок чого станом на 30 вересня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 15 227 грн 19 коп., з якої: 322 грн 01 коп. – заборгованість за кредитом, 10 303 грн 89 коп. – заборгованість за процентами, 3400 грн – заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи – 500 грн фіксована частина та 701 грн 30 коп. – процентна складова.
В свою чергу ОСОБА_1 , обґрунтовуючи зустрічний позов, посилався на те, що вказаний кредитний договір він уклав з банком у неповнолітньому віці так без згоди батьків.
Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права
За змістом пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Пунктом другим частини першої статті 30 ЦК України визначено, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. 
Відповідно до частини першої статті 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). 
Судами встановлено, що 17 січня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н, за яким останній отримав кредит в розмірі 400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на день укладення оспорюваного кредитного договору, йому виповнилось                 16 років. 
Також судом установлено, що на день укладення оспорюваного кредитного договору відповідач навчався у Міжрегіональному Центрі професійної підготовки у м. Хорол Полтавської області, самостійних доходів не мав, утримувався за рахунок своїх батьків – ОСОБА_2 та                       ОСОБА_3 , які заперечували надання згоди на укладення неповнолітнім сином кредитного договору і щодо обізнаності з укладенням такого договору.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга статті 203 ЦК України).
За положеннями частин першої і третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Встановивши, що позичальник ОСОБА_1 уклав кредитний договір із АТ КБ «Приватбанк» у віці 16 років без згоди батьків та органу опіки та піклування, маючи при цьому неповну цивільну дієздатність і не маючи права на укладення такого договору самостійно, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказаний кредитний договір не відповідає вимогам частини другої статті 203 ЦК України.
Ураховуючи наведене колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, оскільки договір було укладено з відповідачем, який не мав повної цивільної дієздатності, що є підставою для задоволення зустрічного позову та визнання цього кредитного договору недійсним.
Апеляційний суд дійшов помилкових висновків про наявність правових підстав для часткового задоволення позову банку з огляду на подальше переукладення  ОСОБА_1 вказаного кредитного договору після досягнення ним повноліття та здійснення погашення заборгованості, що на думку суду, свідчило про визнання ним цього кредитного договору, оскільки оспорюваний кредитний договір був укладений у 2011 році, коли ОСОБА_1 не мав повної цивільної дієздатності.
Для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнано недійсним.
Безпідставними також є посилання банку на положення пункту 4 частини першої статті 32 ЦК України, яким передбачено укладання неповнолітньою особою договору банківського вкладу та розпорядження коштами, які знаходяться на вкладному рахунку, оскільки нормами цієї статті визначено неповну цивільну дієздатність осіб від 14 до 18 років, обсяг якої дає право цим особам розпоряджатися своїм заробітком, відкривати вкладні рахунки, накопичувати кошти, тобто вчиняти дії, які позитивно впливатимуть на розвиток фізичної особи та її самостійності, а не право на укладання кредитних договорів. При цьому, за наявності достатніх підстав суд за заявою батьків (усиновлювачів), піклувальника, органу опіки та піклування може обмежити право неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією чи іншими доходами або позбавити її цього права. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості та задоволення зустрічного позову і визнання недійсним кредитного договору.
Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.
 
Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.
Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду. 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року скасувати, а рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 13 березня 2017 року залишити в силі.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. О. Кузнєцов
Судді: | В. С. Жданова
| В. М. Ігнатенко
| В. А. Стрільчук
| М. Ю. Тітов