Постанова
Іменем України
 
13 листопада 2019 року
м. Київ
 
          справа № 583/1794/16-ц
          провадження №61-25588св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2016 року  у складі судді Вереса М. Ф. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 17 січня 2017 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання знищити відеозапис та принести вибачення.
 
Позов обґрунтовано тим, що вона та члени її родини - чоловік ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 працюють у нафтогазовидобувному управлінні «Охтирканафтагаз» (далі - НГВУ «Охтирканафтагаз»). 
 
05 травня 2016 року біля адмінбудівлі НГВУ «Охтирканафтагаз» проходила мирна акція протесту під гаслом «Врятуйте «Космос», в якій брали участь працівники профкому НГВУ «Охтирканафтогаз», громадські активісти та пересічні громадяни міста. Вона та члени її родини у даній акції участі не приймали, проте в обідню перерву проходили повз мітингуючих людей, та заходячи до адмінбудівлі за ними прослідувала ОСОБА_2 , яка здійснювала відеозйомку, викрикуючи провокаційні питання та звинувачуючи її та членів її родини у припиненні фінансування табору відпочинку «Космос». 
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила зобов`язати ОСОБА_2 знищити зроблений нею відеозапис від 05 травня 2016 року та  відеовибачення перед нею розмістити на сайті «Охтирський портал». 
 
У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди. Просила зобов`язати ОСОБА_1 вибачитися у суді перед учасниками акції, принести відеовибачення перед усіма іншими громадянами, що були присутні на акції та опублікувати його в мережі Інтернет на сайті «Охтирський портал», стягнути з ОСОБА_1 на її користь 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, мотивовано тим, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 скористалась своїм правом участі у мирній акції протесту і фіксації цієї акції. Крім того, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме відповідач ОСОБА_1 вчинила наклеп та висловилась про отримання учасниками акції майнової винагороди у розмірі 100 грн, позивачем ОСОБА_2 суду надано не було.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17 січня 2017 року апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2016 року залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 . 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.
 
ОСОБА_1  рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2016 року  та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 17 січня 2017 року не оскаржувала.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не повно з`ясовано обставини справи та неправильно оцінено подані докази на підтвердження позовних вимог.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
05 травня 2016 року біля адміністрації НГВУ «Охтирканафтогаз» проходила мирна акція протесту під гаслом «Врятуй дитячий табір «Космос», який підлягав закриттю внаслідок ненадання адміністрацією грошових коштів на його утримання. У даній акції приймали участь працівники профкому нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз», громадські активісти та пересічні громадяни міста під час якої відеозйомку здійснювала ОСОБА_2 .
Позивач ОСОБА_1 , працює начальником відділу праці та заробітної плати нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз», її чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 , працюють інженерами на даному підприємстві. Повертаючись з обідньої перерви, позивач разом з чоловіком та сином обговорювали підстави перебування громадян на мирній акції і чоловік позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 вголос висловив свою думку, що дані особи отримали матеріальну винагороду у розмірі по 100 грн  за участь у ній. Громадяни, що приймали участь у акції, обурились з цього приводу і звернулись з метою підтвердження достовірності висловленої ними думки, щодо отримання матеріальної винагороди учасниками мирної акції. 
Після цього, ОСОБА_3 підтвердив ту обставину, що саме ним було висловлено таку думку, в результаті чого між ним та його сином ОСОБА_4 з одного боку та особами, які були разом з ОСОБА_2 виник конфлікт. Відео цього конфлікту було розміщене в мережі Інтернет на сайті «Охтирський портал».
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні                             статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. 
Згідно з частиною першою статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. 
Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням вимог процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. 
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. 
Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.
Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.
Відповідно до статей 23, 47, 48, 49 Закону України «Про інформацію» забороняється збирання відомостей про особу без її попередньої згоди, за винятком випадків, передбачених законом; порушення законодавства про інформацію тягне за собою, зокрема, цивільно-правову відповідальність, в тому числі у вигляді відшкодування моральної шкоди. 
Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. 
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права, суди дійшли правильного висновку про те, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 скористалась своїм правом участі у мирній акції протесту і фіксації цієї акції.
Позивач ОСОБА_2 , звертаючись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди, обґрунтовувала вимоги тим, що внаслідок наклепу, скоєння групового нападу та спробою знищення належного їй майна, їй відповідачем ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду.
Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме відповідач ОСОБА_1 вчинила наклеп та висловилась про отримання учасниками акції майнової винагороди у розмірі 100 грн, позивачем ОСОБА_2 суду надано не було.
Вирішуючи спір, суди правильно визначили характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають, оскільки, спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи касаційної скарги, фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2016 року  та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 17 січня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                     І. А. Воробйова 

                                                                                                  Р. А. Лідовець  

                                                                                                  Ю. В. Черняк